Справа № 216/716/17
провадження №2/216/436/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, третя особа Виконавчий комітет Центрально-Міської районної ради, про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнив та обгрунтовував тим, що з березня 2003 року вона проживала в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Куйбишева, буд. 57 із земельною ділянкою площею 683 кв.м., разом з власником цього домоволодіння ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Домоволодіння належало ОСОБА_3 на підставі укладеного 24.10.1954 року договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою укладеного з комунальним відділом виконкому Центрально-Міської районної ради депутатів трудящих. Також рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради народних депутатів за № 201 від 10.06.1994 року за спірним домоволодінням, яке зареєстроване за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 683 кв.м.

Згідно зі схематичного плану до складу спірного домоволодіння входять: житловий будинок (А), літня кухня (Б), сарай (В), вбиральня (Г), душ (Д), водоколонка (І), замощення (ІІ), огорожа (1), огорожа (2), хвіртка (3), огорожа (4), сітка (5) та земельна ділянка на якій розташоване спірне домоволодіння площею 683 кв. м.

01.06.2004 року ОСОБА_3 померла. Будь-яких спадкоємців в неї не залишилось, а тому зазначене нерухоме майно не має власника.

На теперішній час позивач продовжує проживати в домоволодінні, тобто добросовісно та відкрито володіти цим майном більше десяти років та сплачувати комунальні послуги за цією адресою.

Земельна ділянка, яка була надана в користування ОСОБА_3 за час її життя не була приватизована, тому повинна переходити не у власність, а в користування.

На підставі вищевикладеного позивач просила визнати за нею право власності за набувальною власністю на домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Куйбишева, буд. 57, який складається з житлового будинку (А), літньої кухні (Б), сараю (В), вбиральні (Г), душу (Д), водоколонки (І), замощення (ІІ), огорожі (1), огорожі (2), хвіртки (3), огорожі (4), сітки (5) та право на користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння площею 683 кв.м.

Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за участю представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, а ткакожписьмові заперечення, в яких зазначив, що позивачка не підтвердила та не довела володіння нерухомим майном протягом останніх десяти років. Крім того померлим власником житлового будинку ОСОБА_3 був складений заповіт, що означає набуття права власності на домоволодіння іншою особою.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (а.с. 48).

Вислухавши позивача, її представника, свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_1, дослідивши матеріали даної справи та справи № 216/3092/16-ц, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою укладеного з комунальним відділом виконкому Центрально-Міської районної ради депутатів трудящих від 21.10.1954 року (а.с. 4-5) та свідоцтва про право приватної власності на будівлю (а.с. 6) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Куйбишева, буд. 57.

За змістом рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради народних депутатів за № 201 від 10.06.1994 року вбачається, що за вказаним домоволодінням, яке зареєстроване за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 683 кв.м.

Згідно зі свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 566872, актовий запис № 752, ОСОБА_3 померла 01.06.2004 року.

Як вбачається з листа завідувача Першої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (а.с. 14) після смерті ОСОБА_3 ніхто з заявою про прийняття спадщини не звертався і свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Також згідно з копії заповітів, складених від імені ОСОБА_3 та посвідчені державним нотаріусом Пятої криворізької державної нотаріальної контори (справа № 216/3092/16-ц, а.с. 129-135) вбачається, що вони всі скасовані.

Крім того з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (справа № 216/3092/16-ц, а.с. 70-73) встановлено, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 27.06.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори скасований за заявою 36287091 від 02.02.2004 року. Із заявою про прийняття або про відмову від спадщини в шестимісячний термін ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Також встановлено, що з березня 2003 року позивач проживала (без реєстрації) в житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Куйбишева, буд. 57, що підтверджується довідкою, посвідченою головою квартального комітету ОСОБА_6 від 12.05.2016 року (а.с. 11).

З квитанцій про оплату (справа № 216/3092/16-ц, а.с. 16-17, справа № 216/716/17, а.с. 17-19) вбачається, що позивач ОСОБА_1 протягом 2005-2016 років здійснювала оплату комунальних послуг за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Куйбишева, буд. 57.

У судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_1, яка пояснила, що вона шукала квартиру з метою оренди для постійного проживання, на що їй люди порадили звернутися до ОСОБА_3 Вона стала проживати в неї з березня 2003 року, їх стосунки були доброзичливими, жінка називала її дочкою та казала, що будинок залишиться їй у власність, проте заповіт не було складено, оскільки ОСОБА_3 дуже хворіла. Жодних спадкоємців з приводу спадщини до неї не зверталися та спорів не було.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 з 2012 року. Відносини між ними добросусідські. Від свого діда вона знає, що позивач до 2004 року доглядала за бабцею ОСОБА_3, яка хотіла заповісти їй будинок, проте не встигла, тяжко захворіла та померла. Жодних спорів з приводу спадкового майна не було. Спадкоємців ОСОБА_3 не мала.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставини, які мають значення для справи, повинен довести саме позивач, зокрема: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Також пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У звязку з викладеним, суд вважає, що позивачем було доведено сукупність вказаних обставин та надано належні і допустимі докази, які підтверджують заявлені нею вимоги, тому виходячи із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав, встановлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю, уточнений позов необхідно задовільнити.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельна ділянка, яка була надана в користування ОСОБА_3 за час її життя не була приватизована, тому повинна переходити не у власність, а в користування позивача.

Керуючись ст.ст. 328, 344, 377 ЦК України, ст. 81, 120 Земельного кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, третя особа Виконавчий комітет Центрально-Міської районної ради, про визнання права власності за набувальною давністю- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною власністю на домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Куйбишева, буд. 57 та складається з житлового будинку (А), літньої кухні (Б), сараю (В), вбиральні (Г), душу (Д), водоколонки (І), замощення (ІІ), огорожі (1), огорожі (2), хвіртки (3), огорожі (4), сітки (5) та право на користування земельною ділянкою на якій розташоване вказане домоволодіння площею 683 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

-позивач ОСОБА_1, яка народилась 27 липня 1974 року, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

-відповідач: Криворізька міська рада, , місцезнаходженням якого є адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, 1;

-третя особа: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, ЄДРПОУ: 04052560, місцезнаходженням якого є адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27.

Суддя Ю.В. Онопченко