ПОСТАНОВА

іменем України

18 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/2660/17

провадження № 22-ц/781/90/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Чельник О.І.,

суддів Кіселика С.А., Авраменко Т.М.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 листопада 2017 року у складі судді Іванової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування записів про реєстрацію,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась у суд із вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів (далі по тексту ВК Кіровоградської міської ради) від 13 липня 1994 року №524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» в частині передачі у власність ОСОБА_3 31/50 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,067 га по вулиці АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 04.11.1997 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,067 га (кадастровий номер НОМЕР_2), виданий ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524.

В обґрунтування позову вказала, що рішенням ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 передано у приватну власність земельні ділянки за

вказаною адресою з видачею державних актів. У 1997 році співвласники отримали державні акти на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_3 - на 31/50 частину, ОСОБА_5 - на 19/100 частини, ОСОБА_6 - на 19/100 частини. Позивач вважає, що рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 є незаконним, оскільки ВК Кіровоградської міської ради не перевірив законних підстав знаходження в користуванні ОСОБА_3 земельної ділянки в тій частині, на яку остання подала заяву про приватизацію, не витребував довідку БТІ про визначення первинних ідеальних часток. Згідно з договором купівлі-продажу від 19.12.2011 №2053, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., позивач є власником 59/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 та згідно з договором купівлі-продажу від 19.12.2011 №2056, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., власником 19/50 частин земельної ділянки. Вказала, що співвласником іншої 41/100 частини будинку є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого ВК Кіровоградської міської ради. Також вона є власником 31/50 частини земельної ділянки на підставі Державного акту від 04.11.1997, зареєстрованого в книзі записів державних актів за №4659. Під час придбання позивачем в 2011 році частини житлового будинку та земельної ділянки продавці і відповідач запевняли, що між сторонами відсутні будь-які спори щодо користування земельною ділянкою, фактичне користування відповідає їх первинним 17/50 та 33/50 часткам, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10.04.1967, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала 17/50 частини від цілого житлового будинку по АДРЕСА_5. Зазначала, що після 1967 року співвласники неодноразово проводили перерахунки ідеальних часток в житловому будинку у зв'язку з добудовами. Добудови узаконювались рішенням Кіровоградської міської ради від 07.04.1969 №553, яким ОСОБА_3 узаконено добудови та надано дозвіл на перерахунок часток без права перерозподілу земельної ділянки; рішення міськвиконкому Кіровоградської міської ради від 09.11.1971 року №1904, яким співвласникам затверджено частки у розмірі ОСОБА_3 17/25 та ОСОБА_8 8/25 також без права перерозподілу земельної ділянки. Останній перерахунок ідеальних часток співвласників перед приватизацією земельної ділянки було проведено в 1980 році на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Кіровограда від 02.07.1980 №671, згідно з яким співвласники отримали свідоцтва про право власності від 17.07.1980. Частки співвласників в житловому будинку склали: ОСОБА_3 - 31/50 частка, ОСОБА_5 - 19/100 частки, ОСОБА_6 - 19/100 частки.

Вважає, що ОСОБА_3 на підставі незаконно отриманого державного акту заявляє вимоги про передачу їй в користування земельної ділянки в розмірі 31/50 частини, чим порушує права позивача. Посилаючись на зазначені обставини просила позовні вимоги задовольнити.

У подальшому, 02 жовтня 2017 року, представник позивача надав уточнення до позовних вимог, в якому просив суд визнати незаконним рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» в частині передачі у власність ОСОБА_3 31/50 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,067 га по вулиці АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_4, зареєстрований 05.03.2002 та скасувати запис про реєстрацію державного акту в поземельній книзі за №9886; визнати недійсним державний на право власності на земельну ділянку номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 07.08.2011 та скасувати запис про реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №12 від 12.08.2010 (а.с.141-142).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13.07.1994 №524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» щодо приватизації земельної ділянки площею 0,067 га по вул. АДРЕСА_4. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_4, зареєстрований 05.03.2002. Скасовано запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_4, зареєстрований 05.03.2002 в поземельній книзі № 9886. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 серія НОМЕР_5 від 07.07.2010. Скасовано запис про реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі № 12 від 12.07.2010. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим. Вказав, що суд дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для визнання недійсними державних актів та скасування записів про реєстрацію, окрім помилкового визнання недійсним державного акту на право приватної власності серії ЯИ №01188, зареєстрованого 05.02.2002, який, як зазначив представник позивача, належить іншій особі, проте його зазначено у витягу з поземельної книги про земельну ділянку, належну ОСОБА_3 Зазначив, що орган місцевого самоврядування, а саме ВК Кіровоградської міської ради, не перевірив законних підстав перебування у користуванні ОСОБА_3 земельної ділянки в тій частині, на яку остання подала заяву та саме на час прийняття рішення не витребував довідку з БТІ про визначення первинних ідеальних часток. Крім того, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності визначеної законом процедури, проте, виконавчий комітет не виконав вимоги закону та прийняв незаконне рішення щодо передачі земельної ділянки, оскільки він не мав повноважень щодо її передачі та таке право провадиться сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки (ч.4 ст.17 ЗК України 1990 року). Вважає, що посилання ОСОБА_3 на обізнаність ОСОБА_4 про порушення прав ще в 2011 році під час укладання договору купівлі-продажу є безпідставними, та такими, що спростовуються дослідженим в суді першої інстанції технічним паспортом та заявою, підписаною співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що територіальних претензій один до одного не мають і з межею, вказаною в технічному паспорті на будинок від 30.06.2010, згодні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ВК Кіровоградської міської ради незаконно та безпідставно передано у власність ОСОБА_3 більшу земельну ділянку, ніж на яку вона має право, а саме, замість 17/50 частки, їй було передано 31/50 частки земельної ділянки.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що 10 квітня 1967 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу №1309 придбала 17/50 частини житлового будинку по АДРЕСА_5 (а.с.13-14).

В подальшому, починаючи з 1967 року у будинку відбувались добудови, які були узаконені рішенням Кіровоградської міської ради від 07 квітня 1969 року №553, та надано ОСОБА_3 дозвіл на перерахунок часток без права перерозподілу земельної ділянки (а.с.16-17).

Рішенням міськвиконкому від 09 листопада 1971 року №1904 співвласникам затверджено частки у таких розмірах: ОСОБА_3 - 17/25; ОСОБА_8 - 8/25 без права перерозподілу земельної ділянки (а.с.15).

Відповідно до свідоцтв про право власності на побудову від 17 липня 1980 року будівлі за адресою: м. Кіровоград, АДРЕСА_5, належали: ОСОБА_5 - 19/100 частини будинку, ОСОБА_3 - 31/50 частини будинку, ОСОБА_6 - 19/100 частини будинку (а.с.8-10).

Рішенням ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки площею та розмірами визначених при встановленні меж в натурі (на місцевості) з видачею Державних актів на право приватної власності на землю громадянам, переліченим у списку, що додається (а.с.6-7). ОСОБА_3 було передано 31/50 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6, а ОСОБА_6 - 19/50 частини (а.с.6-7).

Відповідно до ст.6 ЗК України 1990 року, який діяв на час передачі спірної земельної ділянки у власність, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу, передаються у власність громадян безплатно.

Відповідно до ст.17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Статтею 22 ЗК України передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 ЗК України).

Іншого порядку чинне на той час законодавство, яке регулювало дані правовідносини, не передбачало.

Як убачається з державного акту від 04 листопада 1997 року ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 31/50 частина спірної земельної ділянки (а.с.5).

В 2009 році виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку по вул. АДРЕСА_4 (а.с.26-28).

У подальшому було складено кадастровий план земельної ділянки у масштабі 1:500, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці та виготовлено державний акт серії НОМЕР_3 від 07 липня 2010 року, який зареєстровано 12 липня 2010 року в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №12, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_9 з часткою 251/1000 та ОСОБА_10 з часткою 129/1000, ОСОБА_3 - 31/50 частка (а.с.11-12).

Згідно з договором купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2056, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., позивач придбала у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 19/50 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0.0667 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Кіровоградської міської ради за адресою: АДРЕСА_7, передану продавцям для будівництва і обслуговування жилого будинку. Господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.18-19, 161-165). Згідно з договором купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2053, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., позивач придбала у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 59/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_8 (а.с.157-158).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що спірна земельна ділянка була приватизована у 1994 році за згодою усіх попередніх співвласників, а саме ОСОБА_3 і ОСОБА_6 саме в тих частках, які були зазначені у виданому їм в подальшому державному акті. ОСОБА_6 продала свої 19/50 часток земельної ділянки ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 07.07.2010 року із зазначенням часток (ОСОБА_9 - 251/1000, ОСОБА_10 - 129/1000, ОСОБА_3 - 31/50) (а.с.11-12). Позивач придбала саме 19/50 часток земельної ділянки у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу. А тому порушення її прав при приватизації спірної ділянки співвласниками у даному спорі не убачається.

Крім того, ОСОБА_4 звернулась до суду 27 квітня 2017 року із позовом, в якому просила визнати незаконним рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» в частині передачі у власність ОСОБА_3 31/50 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,067 га по вулиці АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 04.11.1997 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,067 га (кадастровий номер НОМЕР_2), виданий ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 (а.с.1-3).

Після уточнення позовних вимог 02 жовтня 2017 року представник позивача просив суд визнати незаконним рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 524 від 13 липня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови», в частині передачі у власність ОСОБА_3 31/50 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,067 га по вулиці АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності НОМЕР_6 зареєстрований 05.03.2002 року та скасувати запис про реєстрацію державного акту в поземельній книзі № 9886; визнати недійсним державний на право власності на земельну ділянку номер НОМЕР_2 серія НОМЕР_3 від 07.07.2011 року та скасувати запис про реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №12 від 12.08.2010 року (а.с.141-142).

Тобто, первинна вимога щодо визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 04.11.1997 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,067 га (кадастровий номер НОМЕР_2), виданий ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення ВК Кіровоградської міської ради від 13 липня 1994 року №524 - залишилась незмінною. Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою вказану позовну вимогу ОСОБА_4 та не вирішено щодо неї питання.

Суд першої інстанції також зазначив, що на даний час земельна ділянка за адресою: Кіровоградська область, АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_2 належить: 31/50 частки на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності серії НОМЕР_6 зареєстрований 05.03.2002 року, реєстраційний номер 9886, що підтверджується витягом з поземельної книги про земельну ділянку № витягу 0000160(2097) від 08.11.2011 року, виданого Управлінням Держкомзему у місті Кіровограді Кіровоградської області бланк Серія НОМЕР_7

Проте, в матеріалах справи відсутній державний акт на право власності серії НОМЕР_4, зареєстрований 05.03.2002, реєстраційний номер 9886, та вказаний акт не був досліджений судом першої інстанції.

Як свідчить відповідь на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 17 серпня 2017 року №2055/113-17 згідно з книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею договорів оренди землі земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_10 передана у власність згідно з зареєстрованим державним актом на право власності на землю. Власники вищевказаної земельної ділянки - ОСОБА_9, 251/1000 частки, ОСОБА_10 129/1000 частки та ОСОБА_3 31/50 частки. Згідно з даними з Національної кадастрової системи ОСОБА_3 належить 62 частки у спільній власності, ОСОБА_4 - 38 частки (а.с.110).

Крім того, згідно з довідкою від 23.10.2017 у №Г-296/143-17, виданою ОСОБА_3 в.о. начальника Відділу у Кіровоградському районі ГУ Держеокадастру у Кіровоградській області, державний акт за №9886 від 05.03.2002 року видано не на ОСОБА_3, а на іншу особу та на іншу земельну ділянку. На земельну ділянку за адресою: м. Кіровоград, АДРЕСА_6 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на всіх співвласників із зазначенням всіх часток, який зареєстровано 04.08.2010 року за №12 (а.с.229).

Частиною першою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Зазначена норма ЦПК України 2017 року щодо належності доказів кореспондується із нормою ст.58 ЦПК України 2005 року, чинного на час ухвалення судом рішення.

Судом першої інстанції в порушення ст.77 ЦПК України визнано недійсним та скасовано державний акт серії НОМЕР_4, зареєстрований 05.03.2002, лише на підставі ксерокопії ОСОБА_8 з поземельної книги про земельну ділянку, який відповідачеві не належить, а належить іншій, невстановленій судом особі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування записів про реєстрацію - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 січня 2018 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: С.А. Кіселик

Т.М. Авраменко