Справа № 439/1493/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/5790/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивача Жарського І.Р.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 9 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У вересні 2015 року позивач звернувся з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за договором кредиту № ЕUR/V085 від 20 березня 2007 року в розмірі 186 130,82 Євро, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 28 серпня 2015 року складає 4 476 446,28 грн.; а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору позичальник отримав кредит. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав кошти в сумі 150 000 Євро. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк уклав договір поруки з ОСОБА_4. Позичальник у повній мірі свої зобов'язання за договором не виконав, допустив заборгованість. Вважає відповідачів солідарними боржниками. Просить позов задовольнити.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 9 грудня 2015 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № EUR/V085 від 20 березня 2007 року у розмірі 186 130,82 Євро, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 28 серпня 2015 року складає 4 476 446,28 грн. Проведено розподіл судових витрат шляхом стягнення з кожного з відповідачів по 33 573,35 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 4 жовтня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до цих же відповідачів про звернення стягнення на майно. Передано в заклад позивачу шляхом вилучення у ОСОБА_5 належного йому на праві власності заставленого майна (товар в обороті), а саме: 10 газових котлів Ariston, 8 газових котлів Valliant, 28 пральних машин, 22 холодильники. В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою №EUR/V085 від 20 березня 2007 року в сумі 70 696,34 Євро звернуто стягнення на зазначений товар в обороті шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання застовадержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця; звернуто стягнення на магазин «Спорттовари» загальною площею 352,9 кв.м, який розташований за адресою: Львівська область, м. Броди, вулиця Гончарська, 9, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 20 березня 2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказує, що дане рішення набрало законної сили та відкрито виконавче провадження. Стверджує, що оскаржуване рішення ухвалено повторно щодо того самого предмету спору між тими ж сторонами, що є подвійним стягненням.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору № EUR/V085 від 20 березня 2007 року відповідач ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 150 000 Євро (а.с.12-14). Він зобов'язався за умовами вказаного кредитного договору повернути позивачу кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені вказаним договором. Права та обов'язки сторін договору визначені у розділі 2.

Термін погашення кредиту - не пізніше як 20 березня 2014 року (п.1.3 договору). Погашення заборгованості здійснюється щомісяця (щомісячний платіж), який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та івнших витрат згідно договору.

Позичальник зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та інші платежі (п.2.2.2, 2.2.3). Відповідальність сторін передбачена розділом 6. У випадку порушення зобов'язань позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованих від суми, непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Виконання зобов'язань позичальника забезпечено договором іпотеки, договором застави майна та договором поруки від 20 березня 2007 року.

За договором поруки від 20 березня 2007 року (а.с.16) поручитель ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань боржником згідно кредитної угоди № EUR/V085 від 20 березня 2007 року в повному обсязі (сума кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, комісія, пеня за прострочку сплати платежів та інші штрафні санкції, передбачені договором).

На виконання умов кредитного договору (п.1.2) ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позичальнику кредит у розмірі 150 000 Євро на підставі видаткового касового ордера від 21 березня 2007 року (а.с.15). Отже, позивач у повному обсязі виконав умови кредитного договору.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошима боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У статті 629 цього Кодексу передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Цивільно - правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що внаслідок неналежного виконання позичальником (ОСОБА_5В.) умов кредитного договору виникла заборгованість по кредиту. Надані позивачем розрахунки нарахування заборгованості відповідають умовам кредитного договору та вимогам закону, не спростовані іншими належними та допустимими доказами.

Позивач звернувя з вимогами про стягнення в його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка на серпень 2015 року становить 186 130,82 Євро, що за курсом 24,05 згідно службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2015 року дорівнює 4 476 446,28 грн.; її складовими є: 62 300,23 Євро - заборгованість за кредитом; 50 242,06 Євро - відсотки за користування кредитом; 64 715,26 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 8 862,88 Євро - штраф (процентна складова), 10,40 Євро - штраф (фіксована частина).

Оскільки позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, з урахуванням встановленого та вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, належить зробити висновок про невиконання ним умов кредитного договору та порушення прав банку, які підлягають судовому захисту.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що на підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Виконання зобов'язання належить визначити у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), оскільки за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про підставність позову.

Колегія суддів не модже погодитися з доводами автора апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення здійснено подвійне стягнення заборгованості за кредитом, провадження у справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України у чинній на час ухвалення рішення редакції, оскільки набрали законної сили рішення суду та ухвала про закриття провадження у справі, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; виходячи з наступного.

4 жовтня 2011 року Бродівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 і ОСОБА_5 про звернення стягнення на заставлене майно, яке набрало чинності. Рішення не виконане. Позивач до заборгованості відносить непогашений кредит, а також продовжує нараховувати передбачені договором і законом платежі.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року закрито провадження у справі за позовом цього ж позивача до цих відповідачів про звернення стягнення на заставлене майно з тих підстав, що набрало чинності згадуване вище рішення від 4 жовтня 2011 року.

Даний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Спір виник щодо заборгованості в іншому розмірі та щодо іншого предмету (стягнення коштів).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, то виникають з кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Є встановленим, що заборгованість по кредитному договору існує, ухвалене рішення про звернення стягнення на заставлене майно не виконане. Відтак, боржник та його поручитель не звільняються від обов'язку виконання грошового зобов'язання та сплати сум, передбачених умовами договору і законом.

Розподіл судових витрат судом першої інстанції проведено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України шляхом стягнення з кожного з них по 33 573,35 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Бродівського районного суду Львівської області від 9 грудня 2015 року без змін, а скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді