Справа № 363/983/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/307/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко
Категорія 4 23.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого суддіБерезовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Лівінського С.В.,
за участю секретаряВергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання недійсними свідоцтв та рішень про право власності, договору дарування, визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що починаючи з 1993 року він спочатку зустрічався, а з 02 серпня 1995 року по 08 червня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_6 Вказаний шлюб було розірвано 8 червня 2010 року заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва. Після розірвання шлюбу між ними та його колишньою дружиною не було досягнуто згоди щодо порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, а тому вказаний спір розглядався Вишгородським районним судом за його позовом, який своїм рішенням у цивільній справі №с 2-536/12 від 29 лютого 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовив, мотивуючи дану відмову тим, що вказане нерухоме майно зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачкою ОСОБА_6 після розірвання шлюбу.

Позивач зазначав, що про вказані факти йому стало відомо лише з мотивованого тексту рішення Вишгородського районного суду від 29 лютого 2012 року, а тому спростувати вказані факти при розгляді вище зазначеної справи він зміг. У зв'язку з тим, що в порядку апеляційного та касаційного розгляду суди розглядали в межах наданих сторонами доказів та заявлених позовних вимог, тому він був позбавлений можливості уточнити та оспорити при розгляді вказаної справи незаконність реєстрації права власності на вказане нерухоме майно як особисте майно ОСОБА_6

Разом з тим вказане нерухоме майно було придбано (збудоване) на спільні сумісні кошти, його та відповідачки ОСОБА_6, а тому в силу вимог ст. 60 Сімейного кодексу України є спільним сумісним майном подружжя та відповідно їх частки є рівними у зв'язку з чим реєстрація вказаного майна тільки на ОСОБА_6 порушує його права на користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

Крім того вважає розпорядження - укладення відповідачкою ОСОБА_6 на користь її дочки ОСОБА_7 договору дарування садового будинку АДРЕСА_1 площею 92,1 кв.м, порушує його права співвласника даного майна та суперечить вимогам ст. 228 ЦК України, а тому підлягає на його думку визнанню не дійсним.

З врахуванням уточнюючих вимог у відповідності до норм ст. 215 ЦК України позивач просив:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 площею 158 кв.м, яке видане 15.09.2010 р. виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 25.06.2010 р. №24, в частині оформлення за ОСОБА_6 права власності, здійснену за нею 30.09.2010 р. в реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- визнати за ним - ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_3 площею 158 кв.м та за ОСОБА_6 право власності на іншу 1/2 частину даного садового будинку ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на садовий будинок АДРЕСА_4 площею 92,1 кв.м, видане 04.03.2011 р. виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та визнати недійсним рішення виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 21.02.2011 р. №9 «Про оформлення права власності на садовий будинок на території с. Новосілки та скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказаний будинок, здійснену за ОСОБА_6 22.04.2011 в реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- визнати за ним - ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 площею 92,1 кв.м, та визнати за ОСОБА_6 право власності на іншу 1/2 частину даного садового будинку.

- визнати за ним - ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,050 га, розташовану по АДРЕСА_5 , на території Новосілківської сільської ради;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0570 га, розташовану в СТ «Кедр-3» масиву садівничих товариств «Кедр-3» в с. Новосілки Вишгородського району Київської області на території Новосілківської сільської ради, виданий 02.04.2009 р. на ім'я ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену нею на підставі цього державного акту;

- визнати за ним - ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0570 га, розташованої в СТ «Кедр-3» масиву садівничих товариств «Кедр-3» в с. Новосілки Вишгородського району Київської області на території Новосілківської сільської ради;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0570 га, розташованої в СТ «Кедр-3» масиву садівничих товариств «Кедр-3» в с. Новосілки Вишгородського району Київської області на території Новосілківської сільської ради;

- визнати недійсним договір дарування садового будинку від 19.08.2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Островською Л.П., зареєстрований в реєстрі за №54;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 19.08.2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Островською Л.П., зареєстрований в реєстрі за №52.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

При цьому посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові з підстав передбачених в рішенні суду від 29.02.2012 року, оскільки відсутні докази спільної сумісної власності подружжя на спірні садові будинки та земельні ділянки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення і рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.08.1995 року по 08.06.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1 ас.7).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новосілківської сільської ради № 24 від 25.06.2010 року, № 32 від 03.09.2010 року, та №9 від 21.02.2011 року було оформлено право приватної власності ОСОБА_6 на садові будинки в с/т „Кедр" (т.1 ас.51-53).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник спір відносно розподілу майна, яке було їх спільною сумісною власністю.

Позов про визнання спільною сумісною власністю майна (земельних ділянок в с/т „Кедр" та побудованих на них садових будинках АДРЕСА_6 вже був предметом розгляду в Вишгородському районному суді (т.1 ас.148-152).

Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, було визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лише легковий автомобіль марки Хюндай Гетц днз. НОМЕР_3. У визнанні спільною сумісною власністю подружжя земельних ділянок в с/т „Кедр" та побудованих на них садових будинках АДРЕСА_7 було відмовлено.

Після цього, ОСОБА_10 19.08.2015 року подарувала земельну ділянку в АДРЕСА_8, своїй дочці, відповідачці по справі ОСОБА_7 (т.1 ас.138-139).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів, які б доводили те, що спірні земельні ділянки та садові будинки, які є предметом спору у вказаній справі, є спільної сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Натомість судовим рішенням від 29 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, було безспірно встановлено відсутність доказів, відповідно до яких вищезазначені земельні ділянки та садові будинки є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і дані обставини в силу вимог ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді інших справ.

Висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, на думку колегії суддів відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою даного позову позивач зазначає ту обставину, що майно, яке є предметом даного спору на його думку є спільним майном подружжя, а отже, відповідачка діяла в порушення норм матеріального права, які регулюють порядок відчудження спільного майна подружжя і тим самим порушила його права.

Однак, спір між сторонами щодо визнання спірного майна об»єктом спільної сумісної власності подружжя вже розглядався судом і рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, було безспірно встановлено обставини, відповідно до яких спірне майно: земельні ділянки в с/т „Кедр" та побудовані на них садові будинки АДРЕСА_7 не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя і тому не підлягає поділу між сторонами, що свідчить про те, що будь-яке право позивача на дане майно на підставі ст. 60 СК України відсутнє.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

С.В. Лівінський