Справа №591/1539/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/117/18 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Ткачук С. С. , Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним кредитний договір №014/0707/71-602 від 23.07.2007 року укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5

Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2007 року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», був укладений кредитний договір №014/0707/71 602, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 14000,00 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_6 було укладено договір поруки від 23.07.2007 року. 25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договори про купівлю-продаж прав вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином, право вимоги за даним кредитним договором перейшло до ПАТ «Альфа-Банк». Вважає, що кредитний договір є недійсним з огляду на наступне: кредитний договір передбачає погашення кредиту та відсотків у доларах США, що погіршує становище позивача у разі знецінення національної валюти України та є несправедливими умовами у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів»; невиконання передоговірної роботи, не повідомлено споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача. Крім того, кредитний договір не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.07.2007 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.11.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що банк, в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору. Крім того, банк порушив вимоги пунктів 3.2 - 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо невідповідності графіку платежів, щодо не зазначення в кредитному договорі сукупної вартості кредиту, щодо права зміни процентної ставки без обґрунтування, щодо встановлення додаткової комісії за вивчення документів.

Позивач в судовому засіданні доводи скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, але про місце та час його проведення були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а умови кредитного договору відповідають вимогам законодавства, чинного на час його укладання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 23.07.2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» (в подальшому ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №014/0707/71-602, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 14000,00 доларів США на придбання квартири зі сплатою 13 % річних строком повернення до 22.07.2027 року (а.с. 49 - 54).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено відповідні договори про купівлю-продаж прав вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 10-18).

Таким чином, право вимоги стягнення заборгованості за вказаним договором належить ПАТ «Альфа-Банк».

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.10.2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Сумської області від 26.04.2017 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23.07.2007 року №014/0707/71-602 в сумі 8597,83 доларів США, яка складається з суми кредиту та процентної ставки за користування кредитом визначеної договором, і з ОСОБА_6, яка є солідарним боржником згідно кредитного договору від 23.07.2007 року №014/0707/71-602 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8447,89 доларів США (а.с. 42 - 48).

Відповідно до пунктів 1.3, 3.1, 3.2 укладеного кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних за ввесь строк фактичного користування кредитом. Позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу банку згідно додатком № 1 («Графік погашення кредиту»), що є невід'ємною частиною цього договору. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається -360 . При цьому враховуються перший день та не враховується останній день користування кредитом. Суми процентів є цілим округленим числом. Округлення проводиться у такій спосіб - до 44 центів 0 округлення до 0 доларів, понад 44 цента - округлення до 1 долара.

Пунктом 6.1.2.1 цього кредитного договору визначено, що порядок введення зміни процентної ставки з належним повідомленням позичальника, який має право подати до банку письмове заперечення щодо нового розміру процентної ставки і при наявності таких заперечень визначені наслідки для сторін.

Згідно із ч. 1 ста. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 10.01.2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 1056-1 ЦК України була чинною до 16.10.2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ з дотриманням встановленого кредитним договором порядку повідомлення позичальника.

Згідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо).

Пунктами 3.4, 3.7 кредитного договору визначено право позичальника достроково погасити кредитну заборгованість та порядок такого погашення.

Підставами позовних вимог ОСОБА_5 є визнання кредитного договору від 23.07.2007 року №014/0707/71-602 недійсним у зв'язку порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту при укладанні кредитного договору щодо несправедливості його умов по відношенню до позичальника.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, що були чинні на час укладання кредитного договору, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Так, у кредитному договорі зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, щомісячна сума необхідного платежу, строк внесення платежів, умови повернення кредиту, нарахування та сплата відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови.

Та обставина, що банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту, сама по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, так як сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

У п. 10.1 кредитного договору зазначено, що, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких АКБ «ТАС-Комерцбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі.

Частиною 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 3.11 кредитного договору за проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями за цим договором позичальник одноразово в день видачі кредиту сплачує банку комісію 1 % від розміру кредиту (без ПДВ) в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати, але ця обставина не дає підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Таким чином, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач засвідчила, що надана їй банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердила своїм підписом; не оскаржувала й не порушувала питання про розірвання кредитного договору, виконував умови договору, сплачуючи кредитні кошти, що вбачається з рішення Апеляційного суду Сумської області від 26.04.2017 року, а отже, не вважала його умови несправедливими.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 січня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина