Провадження № 22-ц/824/733/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 17 липня 2015 року близько 08 години 20 хв. на Південному мосту у м.Києві сталася ДТП за участю належного їй автомобіля «Audi» р.н.НОМЕР_2 під її керуваннямта автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3 Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем «Chevrolet» та порушивши п.13.1 ПДР, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чогодопустив зіткнення із автомобілем «Audi». Вина відповідача ОСОБА_3 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 31 серпня 2015 року.

Вказувала, що внаслідок ДТП належний їй автомобіль «Audi» отримавпошкодження. Згідно звіту № 11955/2 від 31 серпня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi» склала 119594,51 грн. Окрім того, у звязку із ДТП вона зазнала моральних страждань, бо змінився її нормальний спосіб життя, на організацію якого вона витрачала додаткові зусилля. Оцінила завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У звязку з наведеним просила стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 119594,51 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дарницького районого суду м.Києва від 05 жовтня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкодив розмірі 90716,33 грн. та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд прийняв до уваги звіт про вартість матеріального

- 2 -

збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», який виконаний 31 серпня 2015 року, тобто через два місяці після ДТП, а отже автомобіль міг зазнати інших пошкоджень, бо невідомо де він знаходився. Огляд автомобіля як і звіт проведено без його участі. Сам звіт не є належним доказом, бо оцінювач у звіті безпідставно врахував наявність перекосу кузова та рами, наявність корозії деталей та потертості скла, пошкодження обивки салону. У справі відсутній протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, в якому чітко вказані всі пошкодження автомобіля «Audi». Позивачка невірно вказала дані про себе, зокрема не вказала, що вона є адвокатом і внесена до реєстру адвокатів. Згідно висновку проведеної у справі автотоварознавчої експертизи № 1876/17-54 від 03 квітня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», станом на 24 березня 2017 року склав 90716,33 грн., проте станом на 17 липня 2015 року розмір збитку становить 78212,80 грн., який і слід розглядати. Суд не звернув уваги, що 22 квітня 2015 року ОСОБА_5 вже скоїла ДТП, за що постановою Дарницького районого суду м.Києва від 14 травня 2015 року її було притягнуто до відповідальності, а тому можливо припустити, що 17 липня 2015 року автомобіль позивачки не був відремонтований і мав технічні пошкодження.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження направлена учасникам справи.

Позивач ОСОБА_5 не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 124594,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи завдані матеріальні збитки із відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що шкода заподіяна позивачці з вини відповідача внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному звязку із завданням шкоди, а тому саме він має нести відповідальність за завдану шкоду.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове

- 3 -

право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17 липня 2015 року на на Південному мосту у м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Audi» р.н.НОМЕР_2, власником якого є позивачка ОСОБА_5 під її керуванням, та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3

ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем «Chevrolet», не дотримався безпечної дистанції руху, порушивши п.13.1 ПДР та допустившизіткнення із автомобілем «Audi», внаслідок чого належний позивачці автомобіль «Audi» був пошкоджений.

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 31 серпня 2015 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Також, судом встановлено, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1876/17-54 від 03 квітня 2017 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України,вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi» станом на 24 березня 2017 року становить 90716,33 грн.

Цивільна відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 застрахована не була.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на те, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на законних підставах володіє транспортним засобом на момент вчинення ДТП, а такою особою є ОСОБА_3, який на законних підставах керував автомобілем, суд обгрунтовано стягнув із відповідача завдані позивачці збитки в сумі 90716,33 грн.

Доводи апедяційної скарги ОСОБА_3 про те, що наданий позивачкою звіт про вартість заваного їй збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Audi» від 31 серпня 2015 року є неналежним доказом, бо сладений через два місяці після ДТП, а отже автомобіль міг зазнати інших пошкоджень, бо невідомо де він знаходився, огляд автомобіля як і звіт проведено без його участі, у звіті безпідставно враховані наявність перекосу кузова та рами, наявність корозії деталей та потертості скла, пошкодження обивки салону, безпідставні.

По-перше, ДТП сталося 17 липня 2015 року, а не 17 червня 2015 року, як невірно вказує у скарзі ОСОБА_3

По-друге, приймаючи рішення про розмір відшкодування шкоди, суд керувався не звітом, як помилково вважає скаржник, а висновком судової автотоварознавчої експертизи № 1876/17-54 від 03 квітня 2017 року, проведеної КНДІСЕ МЮ України за клопотанням відповідача ОСОБА_3, про що вказано у рішенні суду.

Посилання скаржника на неможливість встановити розмір збитку з огляду на відсутність у справі протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, в якому чітко вказані всі пошкодження автомобіля «Audi» необгрунтовані.

При проведенні судової автотоварознавчої експертизи № 1876/17-54 від 03 квітня 2017 року, проведеної КНДІСЕ МЮ України, у самому висновку у таблиці № 1 чітко вказані виявлені експертом дефекти та пошкодження (т.1 а.с.194 зворот 195). Відповідачем не спростовано відсутність вказаних у висновку пошкоджень і дефектів, як і не надано доказів, що такі пошкодження були відсутні.

При цьому експертом чітко вказано у висновку, що відомості про дефекти та пошкодження, які зазначені в матеріалах справи, але не підтверджені належним чином та з приводу яких у екперта виникли сумніви (вказані у таблиці № 2) не включені до розрахунку.

- 4 -

Це ж стосується доводів скарги про невзяття судом до уваги того факту, що 22 квітня 2015 року ОСОБА_5 вже скоїла ДТП, за що постановою Дарницького районого суду м.Києва від 14 травня 2015 року її вже було притягнуто до відповідальності, а тому можливо припустити, що 17 липня 2015 року автомобіль позивачки не був відремонтований і мав технічні пошкодження. Такі твердження скаржника безпідставні і грунтуються на припущеннях. Відповідач з цього приводу не надав до суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу, що виявлене експертом пошкодження виникло саме внаслідок попереднього ДТП.

При цьому судом першої інстанції вірно вказано у рішенні, що як зазначено у висновку експертизи всі оцінені окспертом пошкодження виникли саме внаслідок ДТП, що сталося 17 липня 2015 року, бо взаємоповязані між собою (задня частина автомобіля «Ауді»).

Твердження скаржника про те, що згідно висновку проведеної у справі автотоварознавчої експертизи №1876/17-54 від 03 квітня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», станом на 24 березня 2017 року склав 90716,33 грн., проте станом на 17 липня 2015 року розмір збитку становить 78212,80 грн., який і слід розглядати необгрунтовані.

Із висновку чітко вбачається, що розмір збитку станом на час проведення експертизи і відповідно ухвалення рішення зріс порівняно із розміром збитку станом на час ДТП саме у звязку із значним подорожчанням ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для ремонту матеріалів і нових складників, що підлягають заміні, що у свою чергу потягло збільшенння вартості відновлювального ремонту (а.с.196).

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Отже, суд вірно визначив вартість завданого позивачці збитку на час розгляду справи згідно приписів закону. При цьому колегія суддів враховує, що позивачка витратила на ремонт автомобіля кошти у більшому розмірі, ніж вказано у висновку експертизи (а.с.146-149).

Доводи скарги про те, що позивачка невірно вказала дані про себе, зокрема не вказала, що вона є адвокатом і внесена до реєстру адвокатів колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

- 5 -

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: