АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Справа № 754/1156/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/182/2018

17 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідома Т.О.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Деснянський районний відділ ГУ ДМС у м. Києві Державної міграційної служби України, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, в якому просив заборонити відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вчиняти будь які дії відносно спірної квартири АДРЕСА_1, будь - які дії в тому числі самовільно вселятися, замінювати замки в квартирі, тощо до прийняття судом рішення по суті.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.11.2017 року відповідач ОСОБА_2 разом зі своїм адвокатом, без дозволу та згоди позивача, самовільно, замінили в спірній квартирі замки.

03.11.2017 року позивач, повернувшись до дому з роботи, не зміг увійти до спірної квартири.

Вважав, що вказані дії відповідачів здійснені до прийняття рішення по справі, можуть утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції під час задоволення клопотання про забезпечення позову порядку ст. ст. 151-153 ЦПК України (в редакції 2004 року) фактично задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 у справі № 754/1156/16-ц, оскільки вони були направлені на позбавлення відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1, та фактично вирішив справу по суті.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач за первісним позовом заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову без змін.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справ, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення інших учасників процесу які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

27 січня 2016 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Деснянський районний відділ ГУ ДМС у м. Києві Державної міграційної служби України, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

29 січня 2016 р. провадження по справі було відкрито.

31 березня 2016 р. ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

06.11.2017 р. до позивачем за первісним позовом ОСОБА_4 до суду було подано клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам за первісним позовом вчиняти будь які дії відносно спірної квартири АДРЕСА_1, в тому числі самовільно вселятися, змінювати зами в квартирі, тощо до прийняття судом рішення по суті.

Ухвалою від 07 листопада 2017 р. Деснянським районним судом заяву про забезпечення позову було задоволено повністю.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вчиняти до спірної квартири будь - які дії в тому числі самовільно вселятися, замінювати замки в квартирі, тощо до прийняття судом рішення по суті, може утруднити та/або зробити неможливим виконання рішення суду, в разі його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України (в редакції 2004 р.) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України ( в редакції 2004 р.) забезпечення позову допускається як до пред'явлення так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи не уможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1.ч. 2 ст. 152 ЦПК України ( в редакції 20034 р.) позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення права і законних інтересів інших осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при забезпеченні позову у визначений ним спосіб, не перевірив чи є вказане забезпечення співмірним з заявленими вимогами, чи не буде воно порушувати змагальність сторін та права відповідачів за первісним позовом.

Судом першої інстанції не були враховані такі обставини як наявність спору з боку обох сторін щодо права користування спірною квартирою, наявність зустрічного позову щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення.

Колегія суддів вважає за неможливе забезпечення позову у визначений позивачем за первісним позовом спосіб, при наявності спору щодо права користування спірною квартирою з боку обох сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Деснянський районний відділ ГУ ДМС у м. Києві Державної міграційної служби України, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий

Судді