Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 17.03.2012 р.помер її батько ОСОБА_3,після його смерті відкрилася спадщина за заповітом від 09.02.1994 р.,яким спадкодавець призначив ОСОБА_1спадкоємцем житлового будинку № 28а по вул.Молочній в м.Запоріжжі.

Позивач прийняла спадщину фактично та 21.12.2013 р.звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_4із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_5 нотаріуса від 09.08.2017 р.позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд на підставі ст.1217,1258,1268-1270 ЦК України визнати за нею право власності на житловий будинок № 28а по вул.Молочній в м.Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач підтримала позов з наведених у ньому підстав та просила задовольнити у повному обсязі.Пояснила,що за життя її батьку ОСОБА_3під індивідуальне будівництво була виділена земельна ділянка по вул.Молочній 28а в м.Запоріжжі,де був побудований на законних підставах житловий будинок,який за життя власника ОСОБА_3не пройшов державну реєстрацію.09.02.1994 р.ОСОБА_6склав заповіт,яким призначив позивача спадкоємцем на спірний будинок.Після смерті батька позивач прийняла спадщину фактично,оскільки була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.В процесі нотаріальної процедури розгляду її заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, було виявлено відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок ,на цій підставі нотаріусом відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.Оскільки нотаріальна процедура оформлення спадщини завершена,в позасудовий спосіб позивач не може захистити права спадкоємця,просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2Л.в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі.Пояснив,що за життя їх батько ОСОБА_3на виділений на законних підставах земельній ділянці збудував індивідуальний житловий будинок,який заповів дочці ОСОБА_1,право власності не реєстрував, через що позивач не змогла у нотаріуса оформити спадкові права.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 08.12.1958 р.,ОСОБА_3була надана земельна ділянка площею 554 кв.м.у сел.Чкалова квартал 104 місце 22 в м.Запоріжжі,про що надана копія договору.

Актом від 15.06.1965 р.житловий будинок індивідуального будівництва ОСОБА_3був прийнятий в експлуатацію,про що надана копія акту.

Рішенням № 275 від 21.06.1965 р.виконкому Запорізької ради депутатів трудящих домоволодіння за адресою сел.Чкалова квартал 104 місце 22 в м.Запоріжжі було оформлено на праві власності за ОСОБА_3,свідоцтво про право власності за життя ОСОБА_3не отримано.

Згідно інформації ОП ЗМБТІ від 12.07.2017 р.№ 7425,за матеріалами інвентарізаційної справи на нерухоме майно за адресою м.Запоріжжя,вул.Молочна 28а,колишня адреса домоволодіння сел.Чкалова 104,місце 22.

Як передбачалося ст.1 Указу Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26.08.1948 р.»Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»,що втратив чинність 22.02.1988 р.,і прийнятою відповідно до цього указу ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 26.08.1948 р.»Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР від 26.08.1948 р.»Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»,кожен громадянин мав право збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п*яти як у місті,так і поза містом.

Пунктом 2 ОСОБА_5 від 26.08.1946 р.передбачалося,що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст,селищ,держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування,а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки,споруди регулювалася підзаконними нормативними актами,зокрема,такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР,затверджена заступником міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р.і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р.№ 56,Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,затверджене наказом Міністра юстиції України від 07.02.2022 р.№ 7/5 і зареєстрованим у Мінюсті 18.02.2002 р.за № 157/6445(із змінами).

Зазначені правові акти,які були чинні на час будівництва спірного будинку,передбачали державну реєстрацію будівель,споруд,державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно,проте не пов*язували виникнення права власності на житловий будинок у забудовника з проведенням його реєстрації.

Відтак,відповідно до положень ЦК УРСР 1963 р.,який регулював відповідні правовідносини,виникнення права власності у ОСОБА_3на момент закінчення будівництва спірного будинку не залежало від державної реєстрації цього права,питання узаконення будівель відносилось до компетенції виконкомів місцевих ОСОБА_5.

Враховуючи,що спірний будинок був зведений на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці,прийнятий в експлуатацію та виконкомом місцевої ради прийнято рішення про оформлення на нього права власності за ОСОБА_3,суд дійшов до висновку,що спадкодавець ОСОБА_3набув право власності на спірний будинок з підстав,передбачених чинним законодавством на час завершення його будівництва.

17.03.2012 р.ОСОБА_3помер,відкрилася спадщина за заповітом від 09.02.1994 р.,яким ОСОБА_3заповів спірний житловий будинок ОСОБА_1

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов*язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов*язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов*язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217,1223 ЦК України,спадкування здійснюється за законом або заповітом,право на спадкування мають особи,які визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу.

Як передбачено ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1як спадкоємець за заповітом ОСОБА_3фактично прийняла спадщину,оскільки була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини,інші спадкоємці на спірний будинок за законом або заповітом відсутні.

З матеріалів спадкової справи № 110/2013 до майна померлого ОСОБА_3встановлено,що 21.12.2013 р.позивач ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину,до складу якої входить спірний житловий будинок.

Відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595,свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Згідно п.4.15 ,4.18 цього ж Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину може бути вчинена нотаріусом після перевірки правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві з витягом з Реєстру прав власності.

Як передбачено ст.49 Закону України «Про нотаріат»,главою 13 розділу 1 вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,якщо не подано документи,необхідні для її вчинення.

ОСОБА_5 нотаріуса від 09.08.2017 р.ОСОБА_1було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав,що правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю відсутній.

Як роз*яснено п.23 ОСОБА_5 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_5 нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину,якою завершена процедура нотаріального розгляду її заяви про це,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на успадкований будинок,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно.

На підставі ст.ст.16,1217,1223,1261,1266,1268 ЦК України,ст. 12,13,76,81,141,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,право власності на будинок 28а по вулиці Молочній в м.Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3,який помер 17.03.2012 р .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко