Справа № 372/111/17 Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/153/18 Доповідач у 2 інстанції Данілов О. М.
Категорія 21 15.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Данілова О.М.,

суддів Мережко М.В., Суханової Є.М.

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав кредит у сумі 130000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площа 0,120 га.

12 грудня 2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору та іпотечним договором.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 16 грудня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 4380971 грн. 48 коп., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту 3095920 грн. 03 коп., заборгованості за процентами 1285051 грн. 44 коп.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складає 4380971 грн. 48 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,120 га, шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною, що становить 280620 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки, та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 4209 грн. 30 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складає 4380971 грн. 48 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,120 га, шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною, що становить 280620 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 130000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

05 липня 2007 року, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 3862, відповідно до умов якого, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площа 0,120 га, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 3143.

12 грудня 2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору та іпотечним договором.

Відповідно до довідки-розрахунку залишок заборгованості ОСОБА_2 за договором № 0 від 05 липня 2007 року станом на 16 грудня 2016 року, становить 4380971 грн. 48 коп., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту 3095920 грн. 03 коп., заборгованості за процентами 1285051 грн. 44 коп.

Відповідно до звіту про експертно-грошову оцінку, ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,1200 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 280620 гривень.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя у Розділі 5 договору іпотеки.

Крім цього, ТОВ «Кей-Колект» не надало суду доказів того, що позивачем відповідно до укладеного договору іпотеки надіслано відповідачу повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки; що відповідачем чинились перешкоди у доступі іпотекодержателю до предмета іпотеки та у разі доведеності факту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки ухилення останнього від виконання умов договору іпотеки.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є власником спірної земельної ділянки, оскільки відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю від 13 січня 2005 року, власником земельної ділянки площею 0,120 га., що розташована на території АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку є ОСОБА_4

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За правилом ст. 36 Закону України «Про іпотеку», (позасудове врегулювання) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя у Розділі 5 договору іпотеки.

Згідно п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя ( п.5.,5.4 даного договору), шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем або передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання; або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; або на підставі рішення суду.

Таким чином, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателя здійснюється відповідно до Розділу 5.4 договору іпотеки.

Зокрема, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі договору купівлі-продажу.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами належність ОСОБА_2 земельної ділянки, на яку просить звернути стягнення ТОВ «Кей-Колект», тоді як звернення стягнення можливе лише на предмет іпотеки, що безпосередньо належить іпотекодавцю.

Більш того, посилання представника ТОВ «Кей-Колект» на рішення апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2013 року є безпідставним, оскільки на думку колегії суддів не вказує на той факт, що земельна ділянка, що розташована на території: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 і за останнім визнано право власності на вищевказану земельну ділянку.

В матеріалах справи міститься державний акт на право на вищезазначену земельну ділянку (а.с. 104), з якого вбачається, що власником земельної ділянки є ОСОБА_4.

Жодних відміток про перехід права власності іншій особі даний державний акт не містить.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект», а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції буде складено 19 січня 2018 року.

Головуючий __________ О.М. Данілов

Судді __________ М.В. Мережко

__________ Є.М. Суханова