Справа № 338/1009/18
Провадження № 22-ц/4808/186/18
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Томин О.О., Девляшевського В.А,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника Богородчанського РВ ДВС ГТУЮ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про зняття арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2018 року під головуванням судді Битківського Л.М. в смт. Богородчани,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 23 серпня 2018 року звернувся до суду першої інстанції з позовом до Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про зняття арешту його майна та кошті які містяться на рахунках в банківських установах.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2

Не погодившись з даною ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що на виконанні Богородчанського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження №54450097, в якому він виступає боржником. Постановою від 03.10.2016 року було відкрито виконавче провадження, а постановою від 03.11.2016 було вирішено накласти арешт на все нерухоме майно, що йому належить. Постановою від 20.12.2017 року було вирішено повернути виконавчий документ стягувачу.

Однак, апелянт зазначає, що державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арештів накладених на рухоме майно та грошові кошти зазначеними постановами.

Апелянт зазначає, що виконавчий документ було повернуто стягувану, тому підстав для подальшого перебування майна, коштів та транспортних засобів під арештом немає.

Оскільки виконавчий лист видавався Богородчанським районним судом тому позовна заява була подана саме до цього суду.

Апелянт зазначає, що для звернення до суду щодо оскарження рішень та дій державних виконавців існує окремий порядок.

Апелянт зсилається на те, що відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження» очевидним є те, що всі рішення, дії чи бездіяльність виконавця з приводу виконання судового рішення оскаржують до суду, який видав виконавчий документ. При цьому, відмова зняти арешт з майна ОСОБА_2 є рішення державного виконавця, яке прийняте у межах виконавчого провадження саме на виконання рішення Богородчанського районного суду.

Апелянт вважає, що справа з цього приводу підсудна саме Богородчанському районному суду, а не будь-якому іншому суду та не може розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Богородчанський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на апеляційну скаргу подав відзив в якому зазначає, що 03.10.2016 року до Богородчанського районного відділу ДВС надійшов виконавчий документ виданий 25.04.2016 року виданий Богородчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, однак ОСОБА_2 як боржник рішення не виконав. При примусовому виконанні встановлено, що будь якого нерухомого майна за боржником не зареєстровано, однак згідно договору застави від 03.07.2007 року у заставі банку перебувають транспортні засоби. Відповідно державним виконавцем винесено постанову про їх затримання та вилучення. Однак транспортні засоби знайдені не були, тому 20.12.2017 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

Богородчанський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зсилається на норми Закону України «Про виконавче провадження» та вважає, що правових підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 у державного виконавця немає.

Просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Богородчанського РВ ДВС ГТУЮ, який заперечив доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404- VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ , у порядку, передбаченому законом.

В свою чергу ч. 2 вказаної статі передбачає, що рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною першою статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби служби або приватного виконавця подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-2187цс15 (№ в ЄДРСРУ 54398781).

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд (суддя) дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з посиланням на пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження, з підстав, зазначених в ухвалі, а тому оскаржувана ухвала є помилковою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням її для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

В.А. Девляшевський