КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/2997/17-ц Головуючий у суді І інстанції Сенько М.Ф.
Провадження № 22-ц/824/262/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення пені за договором про надання послуг,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_6, через представника - адвоката ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_5, в якому просив стягнути з останнього на свою користь пеню в розмірі 12 700,00 грн. за невиконання зобовязань за договором № 08/19/02 від 19 серпня 2016 року про надання послуг з розробки та впровадження інтернет-орієнтованого програмного забезпечення.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_5на користь ОСОБА_6 12 700,00 грн. пені за договором про надання послуг № 08/19/02 від 19 серпня 2016 року та 640,00 грн. судового збору, а всього стягнуто 13 340,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року заяву представника відповідача - ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ФОП ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що надання послуг за договором у встановлені строки було неможливим, що підтверджується листуванням сторін. Ще у листопаді позивач міг повернути собі авансовий платіж та отримати бажані результати, проте не скориставшись цим правом, погодився, що послуги будуть надаватися без привязки до встановленого в договорі строку. У свою чергу він не мав можливості повернути позивачу авансовий платіж, оскільки йому не було надано необхідні платіжні реквізити. Відповідач вважає, що розмір стягнутої пені є значним та не співмірним з ціною замовлення, і при цьому він приступив до надання послуг, однак не встиг їх закінчити у погоджений строк. Також його не було належним чином повідомлено про судове засідання, чим позбавлено можливості подати докази та навести суду свої заперечення проти позову. Крім того, в пункті 9.5. договору визначено, що у випадку коли сторони не досягнуть згоди шляхом переговорів, спір передається на розгляд господарського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано з порушенням строку, встановленого судом в ухвалі суду про відкриття апеляційного провадження, представник позивача - адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У звязку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 19 серпня 2016 року між ОСОБА_6 як замовником та ФОП ОСОБА_5 як виконавцем було укладено договір про надання послуг з розробки та впровадження інтернет-орієнтованого програмного забезпечення № 08/19/02, відповідно до якого виконавець зобовязується за завданням замовника надавати послуги з проектування, розробки та верстки інтернет сайту, що включає в себе інтеграцію сайту з СМS-Wordpress, згідно макетів, технічного завдання та дизайну, наданих замовником. Кінцевою метою надання послуг є коректна робота сайту, без помилок та з наявним функціоналом, визначеним технічним завданням, зі збереженням адміністративної панелі, інтерактивної головної сторінки.

У відповідності додатку № 1 до вказаного договору сторони дійшли згоди, що термін надання послуг становитиме 40 календарних днів, загальна вартість надання послуг становитиме 10 000,00 грн., а також визначено перелік робіт, які мав виконати відповідач.

Відповідно до пункту 2.1. договору, виконавець зобовязується: надати послуги відповідно до переліку, що визначений сторонами у додатках; представити на погодження замовника зразки макетів (не більше 3) та у разі необхідності разом із представниками замовника провести їх корекцію, а також узгодити їх структуру та зміст; надати послуги у терміни, передбачені умовами цього договору та його додатками; після завершення надання послуг передати їх результат замовнику по акту приймання-передачі відповідно до умов розділу 4 цього договору.

На виконання пункту 3.2. договору у день його підписання позивачем було сплачено відповідачу в якості авансового платежу 3 000,00 грн., що оформлено його розпискою на звороті останньої сторінки договору.

За пунктом 5.1. договору, термін надання послуг визначений у додатках до цього договору та починається із дати надання виконавцю усіх необхідних матеріалів для надання послуг та проведення авансового платежу згідно із пунктом 3.2. даної угоди.

Оскільки взяті на себе зобовязання відповідач не виконав у строк до 28 вересня 2016 року, позивач, через свого представника - адвоката ОСОБА_7, 3 лютого 2017 року надіслав на його адресу вимогу про розірвання договору, повернення авансового платежу і сплату 12 700,00 грн. пені за порушення умов договору.

10 лютого 2017 року відповідач повернув позивачу 3 000,00 грн. авансового платежу, а від сплати пені відмовився.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору про надання послуг щодо своєчасного проектування, розробки та верстки інтернет сайту, погодженого сторонами, тому має сплатити позивачу неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми договору за кожен день прострочення.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем.

У статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно із статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що незважаючи на здійснення позивачам авансованого платежу та надання необхідних матеріалів для надання послуг, договір про надання послуг з розробки та впровадження інтернет-орієнтованого програмного забезпечення № 08/19/02 виконавцем у встановлений строк виконано не було, на вимогу представника позивача відповідач повернув суму авансового платежу 10 лютого 2017 року, тим самим, визнавши факт не виконання взятих на себе зобовязань та позбавивши позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Посилання апеляційної скарги на те, що надання послуг за договором у встановлені строки було неможливим і він не мав можливості повернути позивачу авансовий платіж через відсутність платіжних реквізитів, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, з огляду на те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України), а договір не може бути розірваний в односторонньому порядку випадку із сторони виконавця (пункт 9.2. договору).

Згідно із пунктом 9.6. договору про надання послуг з розробки та впровадження інтернет-орієнтованого програмного забезпечення, будь-які зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за погодженням сторін. Зміни, доповнення та додатки до договору вважаються дійсними, якщо вони виконані в письмовій формі, скріплені підписами та печатками сторін, а відтак посилання відповідача на те, що за погодженням з позивачем послуги мали надаватися без привязки до встановленого в договорі строку є юридично не спроможними.

Пунктами 7.2., 7.3. договору сторони встановили, що у випадку повного чи часткового невиконання або неналежного виконання зобовязань по цьому договору винна сторона відшкодовує іншій стороні всі збитки, завдані таким невиконанням або неналежним виконанням. У випадку порушення виконавцем термінів надання послуг, погоджених додатком до договору, він зобовязаний повернути замовникові вартість сплачених коштів в якості авансу та сплатити штрафні санкції в розмірі 1 % від суми договору за кожен день прострочення.

Так, виходячи зі змісту статтей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно із частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконане.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини 1, 2 статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина 3 статті 551 ЦК України).

Положення частини 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та пункту 4 частини 5 статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти учасникам судового процесу у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки останній строк виконання зобов'язання відповідачем за договором було визначено 28 вересня 2016 року, враховуючи, що загальна вартість робіт за договором складала 10 000,00 грн., а вимога про розірвання договору, повернення авансового платежу і сплату пені направлена відповідачу 3 лютого 2017 року, суд першої інстанції вірно стягнув пеню за період з 29 вересня 2016 року по 3 лютого 2017 року у розмірі 12 700,00 грн. (10 000,00 грн. х 1 % х 127 днів), як того просив позивач.

При цьому, оскільки сума неустойки, нарахованої за невиконання ФОП ОСОБА_5 зобов'язання за договором про надання послуг значно не перевищує розмір завданих ОСОБА_6 внаслідок невиконання такого договору збитків, а саме вартості замовлення, та з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру стягуваної пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду господарським судом відповідно до пункті 9.5. договору не ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, яким визначення юрисдикції (предметної та субєктної) спору за домовленістю сторін не передбачено.

Крім того, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (частина 1 статті 20 ГПК України).

У той же час посилання апеляційної скарги на ту обставину, що відповідача не було повідомлено належним чином про розгляд справи приймаються до уваги колегії суддів, проте оскільки дані порушення процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, то відповідно до пункту 2 частини 2 статті 376 ЦПК України рішення суду скасуванню не підлягає.

Також слід зважити на те, що під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції та під час здійснення апеляційного провадження, будь-яких обґрунтованих заперечень проти позову або ж належних доказів, які б спростовували висновки суду, відповідачем або його представником не надано.

Отже, розглядаючи позов, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального права, обгрунтовані підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Ю.М.

Кулішенко