Номер провадження 2/754/167/18
Справа №754/3558/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання: Двірко Т.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Києва, проживала однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з червня 1997 року по вересень 2001 року. Від вказаних відноси позивач народила сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач по справі ОСОБА_2 є його батьком, однак він відмовився подати в орган реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України. Факт батьківства відповідача підтверджується наступними доказами: фотоматеріалами, про спільне проживання та виховання дитини. Показаннями свідків про спільне проживання в квартирі відповідача, та відвідування ним пологового будинку після народження дитини. Відповідач спілкується з дитиною, але не надає систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов'язаний це робити згідно ст.180 Сімейного кодексу України. На даний час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов'язання відсутні.

З урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог позивач просить визнати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Києва, який проживає АДРЕСА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 18 років. Стягнути понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати, а в разі часткового задоволення позову, пропорційно до задоволеної частини вимог.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що не являється батьком дитини, народженої позивачем, висновок судово-медичної генетичної експертизи ставить під сумнів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції 23.10.2001 року, батьками якого значаться: матір'ю - ОСОБА_1, батьком - ОСОБА_6

Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України ОСОБА_6, запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України.

Відповідно до копії актового запису про народження №727, складеного 23.10.2001 року Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відомості про батька дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, записані зі слів матері на підставі заяви №81 від 23.10.2001 року відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України.

Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 ухвалою суду від 31.05.2017 року у вищевказаній справі було призначено судово-генетичну експертизу. Зокрема, для визначення питання про те, чи являється відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На виконання вимог ухвали суду від 31.05.2017 року на адресу суду 28.08.2017 року надійшов висновок експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи №197 від 18.08.2017 року .

Відповідно до висновку експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи №197 від 18.08.2017 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність ствердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж - 99%. Таким чином, згідно Hummel К at all "Biostatistische Abstammugs-begutachung mit blutgruppen befunden" Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 суду показала, що працювала вихователем у дитячому садочку, який відвідував ОСОБА_3 з 2001 року по 2009 рік. В групу в якій вона працювала приходив ОСОБА_3. Забирати дитину із садочка приходив тато - відповідач ОСОБА_2 Дитина вважала його своїм батьком та й відповідач казав, що він являється його батьком. Також ОСОБА_2 ніс витрати в дитячому садочку. Документи у відповідача не перевірялись, оскільки в цьому не було потреби.

Свідок ОСОБА_8 надала суду наступні пояснення. З позивачем знайома з 2001 року та познайомились в пологовому будинку, оскільки у той час разом народжували дітей. Позивач просила відвезти одяг для її дитини ОСОБА_3, який знаходився у батька. Згодом бачила відповідача у позивача за адресою: АДРЕСА_3, декілька разів з 2006 року по 2008 рік. Крім цього неодноразово чула як ОСОБА_3 називав відповідача батьком та відповідно останнім це не заперечувалось.

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що відповідач по справі є його батьком. З 1982 року проживав з батьком і після розлучення батьків не чув, щоб у батька був син, а у нього відповідно рідний брат. Після розлучення батьків було вирішено, що він залишається жити з батьком а його сестра з матір'ю. В 2009 році при заповненні ним автобіографії батько не повідомляв про існування сина ОСОБА_3 та інших дітей. Бачив ОСОБА_1, однак при яких обставинах не пам'ятає. Завжди жив з батьком, однак той від'їздив у відрядження тривалістю один чи два тижні.

При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини: надані в судовому засіданні покази свідків та фотоматеріали про спільне проживання позивача та відповідача, що долучені до матеріалів, а також висновок експерта про біологічне батьківство відповідача.

Відповідач у свою чергу підтвердження спростування свого батьківства щодо дитини, народженою позивачем, в процесі розгляду справи суду не надав.

Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, то такі підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріали справи, а саме, що відповідач працездатний, згідно матеріалів справи нікому іншому аліменти не виплачує.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що достеменними доказами підтверджені позовні вимоги ОСОБА_10, а отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 16.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому відсутні підстави допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми аліментів, як того просить позивач.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 125, 126, 128, 134, 135, 180, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-264, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Київ, актовий запис про народження № 727 складений 23.10.2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 понесені нею судові витрати 551,20 грн. судового збору та 6686,91 грн. витрат за проведену експертизу - в частині позовних вимог про визнання батьківства.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. в частині позовних вимог про стягнення аліментів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.01.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран