Провадження №2/263/416/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області

В складі: головуючого судді Хараджа Н.В.

при секретарі Петровському Д.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 17.11.2017 року звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що 01.02.2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір оренди належного їй приміщення, яким ОСОБА_3 нібито мав право розпоряджався на підставі довіреності, оформленої під № 6588 від 04.09.2002 року у приватного нотаріуса ОСОБА_4, проте в цей день вона перебувала поза Україною і зазначену довіреність ніколи не оформляла і не підписувала, що підтверджується висновками судової почеркознавчої експертизи № 588 від 06.09.2013 року, що є підставою для визнання даної довіреності недійсною. При цьому, належним їй приміщеннями розпоряджується інша особа без її відома.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності та задоволенням позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та задоволенням позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та задоволенням позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 вересня 2002 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 6588, була посвідчена довіреність, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися (продати, обміняти, подарувати) належними їй нежитловими приміщеннями, розташованими в м. Маріуполі, вул. Енгельса, 54, на умовах, які будуть визначатися повіреним самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти її інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, повязаних із укладанням та належним оформленням договорів купівлі-продажу, міни, дарування. Для цього повіреному надано право, зокрема, розписуватися за неї, в т.ч. підписувати договір купівлі-продажу, міни, дарування, визначаючи умови продажу, міни, дарування на свій розсуд. Довіреність видана строком на три роки, тобто до 04 вересня 2005 року, з правом передоручення повноважень третім особам.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою до позову додано лише копію вказаної довіреності від 04.09.2012 року та копію висновку почеркознавчої експертизи №588 від 06.09.2013 року, зробленої в рамках цивільної справи № 266/1059/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання довіреностей №6588 від 04.09.2002р. та №3162 від 04.12.2003р. недійсними, згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності №6588 від 04.09.2002р. виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Слід зауважити, що 15.12.2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIIІ від 03.10.2017 року відповідно до якого внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Проте, додані до позову копії довіреності від 04.09.2012 року та висновку від 06.09.2013 року не є засвідченими належним чином.

При цьому, судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 10.12.2013 року провадження по цивільної справи № 266/1059/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_4, було закрито на підставі п.2 ст. 205 ЦПК України, яка ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2014 року залишена без змін.

Вказана ухвала Приморського районного суду міста Маріуполя від 10.12.2013 року була постановлена на підставі того, що 17.02.2011р. (цивільна справа №2-449/11) ОСОБА_1 зверталась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання довіреностей №6588 від 04.09.2002р., №3162 від 04.12.2003 року недійсними з часу оформлення та реєстрації, в якій посилалась на те, що вона не підписувала основну довіреність №6588 від 04.09.2002р., не давала згоди на її оформлення, а підпис на довіреності підроблений, вона в даний час не знаходилась на території України. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2012 року (цивільна справа №2-449/11) було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вказаного позову. Рішення набрало законної сили.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності №6588 від 04.09.2002р. та договору про надання послуг від 20.01.2004р. було відмовлено, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.11.2017 року було залишено без змін.

При цьому позовні вимоги ОСОБА_7 також були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не підписувала довіреність №6588 від 04.09.2002р. з посиланням на висновок почеркознавчої експертизи № 588 від 06.09.2013 року.

Також, ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2014 року було відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_6 та приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання недійсними з моменту оформлення та реєстрації довіреностей за реєстровими номерами №5688 від 04.09.2002 року та №3162 від 04.12.2003 року, як ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.03.2014 року була залишена без змін.

Ухвала Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.02.2014 року обґрунтована тим, що ухвалою суду від 10.12.2013 року по цивільній справі № 266/1059/13-ц було закрито на підставі п.2 ст. 205 ЦПК України, а також тим, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 03.10.2012 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання довіреностей №6588 від 04.09.2002 року, №3162 від 04.12.2003 року недійсними, яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2012 року залишено без зміни.

Таким чином, вбачається, що раніше як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 та ОСОБА_7, неодноразово звертались до суду із позовами з тими же самими позовними вимогами щодо визнання довіреності №6588 від 04.09.2002 року недійсною та на тих же підставах, а саме не підписання її ОСОБА_1 та перебування її на той час за межами України, а інші підстави для визнання вказаної довіреності недійсною позивачкою не зазначені.

Крім того, враховуючи, що у позові будь-які вимоги до ОСОБА_2 не зазначені, а останній не є стороною оскаржуваного правочину, то суд вважає, що зазначення його як відповідача по справі не впливає на суть та зміст позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу зокрема про закриття провадження у справі.

У відповідності до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та зважаючи на наявність як рішень Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2017 року та від 03.10.2012 року, так і ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя від 10.12.2013 року, які набрали чинності, постановлені у спорі між тими самими сторонами, з тих самих підстав, про той самий предмет спору, суд приходить до висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 95, 177, 200, 255, 256 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності - закрити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області протягом 15 днів після її проголошення.

Суддя: Н.В. Хараджа