Провадження №22-ц/772/102/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач :Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 рокуСправа № 127/15427/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року (головуючий суддя Бессараб Н.М.), ухвалене в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 квітня 2017 року його було звільнено з посади інкасатора сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №4 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у зв'язку із втратою довір'я за п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Позивачем зазначено, що його було звільнено у зв'язку із зникненням грошових коштів в банкоматах м. Вінниці в період грудня 2016 року, які ним обслуговувались, що в подальшому стало підставою втрати довір'я, однак вказані твердження відповідача нічим не обґрунтовані, оскільки ним взагалі не вчинялось жодних винних чи необережних дій, тому вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним. Крім того, вважає, що строк встановлений ст. 233 КЗпП України був пропущений ним з поважних причин та підлягає поновленню, так як несвоєчасне отримання копії повного тексту наказу про звільнення, унеможливило визначення необхідності подання позову та його мотивування, а тому просив поновити строк, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, поновити його на посаді інкасатора сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №4 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в Філії - Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В серпні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся із зустрічним позовом, мотивованим тим, що сторони перебували в трудових відносинах в період з 14 червня 2016 року по 03 квітня 2017 року. Відповідно до наказу №101-в від 01 березня 2017 року про надання відпустки прийнято рішення надати ОСОБА_3 - інкасатору сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №4 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», щорічну відпустку тривалістю 25 календарних днів з 06 березня 2017 року по 31 березня 2017 року включно за період роботи з 14 червня 2016 року по 13 червня 2017 року та виплачено грошову компенсацію за цей період роботи. Згідно розрахункового листа за квітень 2017 року ОСОБА_3 було здійснено переплату в сумі 470,59 грн.. В позові зазначено, що на адресу ОСОБА_3 банком неодноразово направлялись листи з вимогами щодо повернення надмірно сплачених коштів, однак дані листи залишились без належного реагування та задоволення, а тому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Вінницьке обласне управління заборгованість в сумі 470,59 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Вирішено питання про судові витрати.

Зустрічний позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість в сумі 470,59 грн..

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що твердження відповідача про винні дії працівника нічим не обґрунтовані, оскільки ОСОБА_3 не вчинялись жодні дії щодо заволодіння чи розтрати коштів, а також ним взагалі не вчинялось жодних винних чи необережних дій, які б давали підстави для втрати довір'я з боку роботодавця, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в частині зустрічного позову на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року визнано неподаною та повернуто апелянту, тому апеляційний суд розглядає справу лише в межах первісного позову.

В судове засідання ОСОБА_3 двічі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, що з'явилася, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов ОСОБА_3 без задоволення, районний суд виходив з того, позивачем не додержано порядку забезпечення збереження довірених йому цінностей, що свідчить про його винні дії та дають підстави роботодавцю не довіряти такому працівнику, а тому відмовив в задоволенні позову через його безпідставність.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині первісного позову скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу начальника управління Філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» №1114-К від 10 червня 2016 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду інкасатора сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей №4 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» з 14 червня 2016 року з укладанням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який був укладений між ОСОБА_3 та банком, працівник, що займає посаду інкасатора безпосередньо або виконує роботу інкасатора, пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачою і перевезенням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей, у зв'язку з викладеним зобов'язується:

а) обережно поводитися з переданими йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходів щодо запобігання шкоди.

б) своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про всі обставини, що загрожують безпеці зберігання довірених йому цінностей.

в) суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання.

г) не розголошувати ніде, ніколи і ні за яких обставин відомі йому операції щодо зберігання цінностей, їх відправки. Перевезення, охорони, сигналізації, а також службові доручення щодо каси.

Наказом ПАТ «Державний ощадний банк України» №127 від 22 лютого 2017 року призначено проведення службового розслідування за фактом виявлених нестач в банкоматах «УкрСиббанк», які обслуговуються відділом інкасації коштів та перевезення валютних цінностей з метою з'ясування причин та обставин зазначеного інциденту та встановлення можливої причетності до нього службових осіб філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та призначено комісію для проведення службового розслідування.

30 березня 2017 року за результатами службового розслідування правомірності дій працівників сектору інкасації та перевезення валютних цінностей №4 м. Вінниця філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк», комісія дійшла висновку, що в діях інкасаторів сектору інкасації та перевезення валютних цінностей №4 м. Вінниця ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є підстави для звільнення їх із займаних посад в зв'язку з втратою до них довір'я (ст. 41 п. 2 КЗпП України).

Наказом начальника філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» №285-к від 03 квітня 2017 року ОСОБА_3 було звільнено із вище вказаної займаної посади 03 квітня 2017 року у зв'язку з втратою довір'я до нього згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

З наказу №285-к від 03 квітня 2017 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 вбачається, що за повідомленням начальника Центру підтримки Західного регіону АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_6 при перерахунку працівниками Касового центру АТ «УкрСиббанк» (м. Вінниця) готівки, розвантаженої з касет банкоматів, виявлялась нестача готівкових коштів. Зокрема, за участю інкасатора ОСОБА_3 мало місце 3 епізоди нестачі при здійсненні інкасації АТМ, а саме:

№8932 - операційний цикл 13 грудня 2016 року - 19 грудня 2016 року - нестача грошової готівки в сумі 2 000 грн.,

№9288 - операційний цикл 12 грудня 2016 року - 23 грудня 2016 року - нестача грошової готівки в сумі 2 000 грн.,

№9467 - операційний цикл 15 грудня 2016 року - 26 грудня 2016 року - нестача грошової готівки в сумі 2 000 грн.

Всі вищезазначені операції з інкасації АТМ здійснювались інкасаторами сектору інкасації та перевезення валютних цінностей №4 м. Вінниці ОСОБА_5 та ОСОБА_3

При перерахунку, працівниками Касового центру AT «УкрСиббанк» (м. Вінниця), розвантаженої з касет ATM №8932, №9288, №9467 виявлена нестача готівкових кошті в сумі по 2 000 грн. в кожному випадку. Нестача підтверджена Актами розбіжностей від 12 грудня 2016 року, 13 грудня 2016 року, 15 грудня 2016 року за підписами касових працівників.

Комісією вивчено представлений звіт сервісної служби «Реноме», в якому на підставі розшифрованих логів ATM, підтверджується факт виконання фізичних характеристик касет номіналом 500 грн. та факт витягування касового модуля ATM. При виконанні вище вказаних дій інкасатори мали доступ до готівкових коштів касет ATM. Детальний аналіз журналів ATM наданий AT «УкрСиббанк» свідчить про покрокові дії інкасаторів ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

14 квітня 2017 року керівництво банку звернулося до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області із заявою по вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Положеннями п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

За змістом вказаної норми закону обов'язковою умовою для розірвання трудового договору є винні дії працівника, однак в даному випадку відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_3 було вчинено винні дії, які відповідно до наказу №285-к від 03.04.2017 року призвели до нестачі грошових коштів та явились підставою для звільнення позивача з роботи, не підтверджують даних обставин і висновок службового розслідування та заява про вчинення кримінального правопорушення, при цьому суд звертає увагу на те, що вказані документи взагалі не містять посилання на те, які дії по розвантаженню/завантаженню АТМ безпосередньо вчинялись ОСОБА_3, а натомість описано дії інкасаторів ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_3 позову і що звільнення останнього було проведено відповідно до вимог закону.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що з наказом №285-к від 03 квітня 2017 року, яким було звільнено ОСОБА_3 з посади інкасатора, останній був ознайомлений 03 квітня 2017 року, при цьому на звороті останньої сторінки даного наказу ОСОБА_3 особисто поставив свій підпис та зазначив «з наказом ознайомлений ОСОБА_3 03.04.17 р.».

Із книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них вбачається, що ОСОБА_3 отримав трудову книжку 03 квітня 2017 року, тобто у день звільнення з роботи, що не заперечувалося в судовому засіданні при розгляді справи в суду першої інстанції представником позивача ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, ОСОБА_3 з наказом про звільнення №285-К від 03 квітня 2017 року був ознайомлений в день звільнення з роботи, тобто 03 квітня 2017 року і цього ж дня отримав трудову книжку, тому початком перебігу місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день видачі трудової книжки позивачу, а саме з 03 квітня 2017 року, при цьому із позовом до суду останній звернувся лише 19 липня 2017 року, відтак пропустив місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі:

1) вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду);

2) розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду);

3) розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу строку звернення до суду в трудових спорах є відмінним від аналогічних положень ЦК України, який передбачає початок перебігу строку в тому числі і з часу коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його суб'єктивних трудових прав. Оскільки дізнатися два рази про одне й те саме неможливо, то слід вважати, що при першій же дії власника (наприклад, врученні трудової книжки із записом про звільнення) працівник і дізнався про порушення права. Якщо пізніше власник вчинить й іншу дію - вручить працівникові копію наказу про звільнення, то до цього моменту працівник уже знає про порушення його права.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку позивачем без поважних причин пропущено, передбачений ст. 233 КЗпП України, строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права і відсутні підстави для його поновлення.

Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині первісного позову, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду, а також відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати за первісним позовом необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в частині первісного позову на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року в частині первісного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат по первісному позову - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Судові витрати за первісним позовом компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ Т.Б. Сало

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук