Провадження № 22-ц/780/332/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 18.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 березня 2008 року КБ «ПриватБанк» уклав з ОСОБА_2 кредитно-заставний договір № DN81AR7000476, за яким банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 71 525 гривень 70 копійок, а ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до 16 березня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним.

Вказував, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, через що у нього виник борг в загальному розмірі 288 962 гривні 42 копійки, які банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 133 729, 80 грн. та 1337, 29 грн. судових витрат, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його змінити та задовольнити позовні вимоги про стягнення відсотків та пені у повному обсязі, а в іншій частині рішення просив залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги представник банку зазначав, що рішення про підвищення відсоткової ставки банком прийняте ще до набрання чинності положення ст. 1056-1 ЦК України про заборону зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, крім того сторони кредитного договору погодили строк позовної давності тривалістю у п'ять років, поряд з цим відповідач не подавав заяву про застосування строків позовної давності, тому вважав висновок суду про відмову у задоволенні решти позовних вимог в цій частині позову необґрунтованим.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду в частині стягнення процентів та пені скасовано, а справу у цій частині позову направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вивчивши висновки, які викладені в ухвалі суду касаційної інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та про часткове задоволення вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами не підлягають задоволенню, оскільки банком в односторонньому порядку було неправомірно збільшено процентну ставку за кредитом, а вимоги про стягнення пені за період з 18 березня 2008 року по 17 вересня 2013 року є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 71 525 грн. 70 коп. на строк до 16 березня 2015 року зі сплатою 9,60 % річних, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 5 036 грн. 40 коп., що сплачується у момент видачі кредиту.

Відповідно до п. 6.3.1 кредитного договору сторони погодили, що банк має в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором утворилась заборгованість, яка станом на

08 жовтня 2014 року становила 288 962 грн 42 коп. та складалась із: заборгованості за кредитом у розмірі 47 358 грн 49 коп; заборгованості по процентами - 42 713 грн 94 коп.; заборгованості з комісії за користування кредитом - 18 596 грн 76 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 166 295 грн 02 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн; штрафу (процентна складова) - 13 748 грн 21 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною 2 якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція ст. 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15.

Таким чином, судом було правильно встановлено, що банк неправомірно збільшив процентну ставку з 9,6 % річних до 21 % річних всупереч вимогам Закону, проте суд першої інстанції безпідставно взагалі відмовив у задоволенні вимог банку про стягнення процентів, оскільки банк не позбавлений права на отримання процентів за ставкою, яка була погоджена сторонами при укладенні кредитного договору, а саме 9,60 % річних.

Виходячи з наведеного, а також досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів, кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 9,6 %, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) становлять наступні суми: 47 358, 49 грн. (заборгованість за кредитом) : 360 днів х 2361 день (фактична кількість днів користування кредитними коштами) х 9,6 % (відсоткова ставка визначена сторонами при укладенні договору ) = 29 816 грн. 90 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в стягненні заборгованості по пені, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вказаних вимог, заявлених ПАТ «КБ «ПриватБанк» за період з 18 березня 2008 року по 17 вересня 2013 року, при цьому не перевіривши підстав для застосування цього строку.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин, та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267

ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про застосування строків позовної давності відповідаче не заявлялась, тому висновок місцевого суду щодо застосування такого строку до вимог про стягнення неустойки є безпідставним, тому відповідно до наданого банком розрахунку з відповідача на користь банку підлягає стягненню 53 776 грн. 34 коп. пені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у частині вирішення місцевим судом позовних вимог про стягнення процентів та пені частково заслуговують на увагу та, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, які містяться в ухвалі від 27 вересня 2017 року, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення місцевого суду у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь банку 29 816 грн. 90 коп. процентів та 53 776 грн. 34 коп. пені, а у задоволенні решти цих позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року у частині стягнення процентів та пені - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 29 816, 90 грн. - заборгованості по процентах та 53 776, 34 грн. - пені, всього - 83 593 (вісімдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто три) грн. 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог у цій частині - відмовити.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: