П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 619/4713/15-ц

провадження № 61-732св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - дочірнє підприємство «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у складі судді Бурлака І. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до дочірнє підприємство «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про внесення запису до трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Зазначав, що у лютому 2013 року він написав заяву про прийом на роботу до відповідача охоронцем. Уклавши з відповідачем договір підряду, він приступив до виконання своїх обов'язків у березні 2013 року. При звільненні 22 вересня 2015 року йому пояснили, що він виконував свої обов'язки згідно договору підряду і в такому разі запис у трудову книжку не здійснюється та не виплачуються грошові кошти за невикористані відпустки. 07 жовтня 2015 року він звернувся до в.о. директора з заявою про виправлення допущених порушень його трудових прав, але йому було відмовлено.

Посилаючись на те, що укладений між сторонами договір від 28 лютого 2013 року є по суті трудовим договором, а також на те, що за весь час роботи йому не надавалася відпустка, позивач просив суд зобов'язати відповідача внести в його трудову книжку запис про його роботу на посаді охоронця з 28 лютого 2013 року по 22 вересня 2015 року, стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5 319 грн 84 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 5 548 грн 50 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів подання ним відповідачу заяви про прийняття на роботу і не отримував відповідний наказ про прийняття на роботу, а також не укладав з відповідачем трудовий договір. Оскільки ОСОБА_1 не доведено факт перебування у трудових відносинах з відповідачем та не надано суду документів на підтвердження своїх вимог, а матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача з підприємством у цивільно-правових відносинах на умовах договору підряду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року в справі за позовом про внесення запису до трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник позивача був присутній у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини оскарженого судового рішення районного суду, яке ухвалено 04 грудня 2015 року, однак з відповідною апеляційною скаргою на таке рішення останній звернувся 24 грудня 2015 року, тобто із пропуском передбаченого законом строку на апеляційне оскарження. Апеляційний суд зазначив, що представник ОСОБА_1 не виконав вимог процесуального закону, а також вимог суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року, якою апеляційну скаргу залишено без руху, і не надав заяви про поновлення пропущеного строку разом із зазначенням підстав такого пропуску та доказу їх поважності. Тому в зв'язку із неможливістю вирішити питання про поновлення пропущеного позивачем строку, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження в силу вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали).

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржене судове рішення, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, й направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду Харківської області.

Підставою скасування оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 вказує, що при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року він та його представник - ОСОБА_2, були відсутні в судовому засіданні, тобто указане рішення суду позивачу не роз'яснювалось. Скаржник вважав, що строк на оскарження рішення суду першої інстанції для нього має відраховуватись з дня отримання такого рішення, тобто з 14 грудня 2015 року, у зв'язку із чим він не подавав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду. ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року, якою апеляційну скаргу залишено без руху, він не отримував, хто отримав указану ухвалу 05 січня 2016 року він не знає. Оскільки ним не порушено положень процесуального законодавства, а вимога суду апеляційної інстанції щодо надання клопотання про поновлення строку є незаконною, скаржник вважає, що ухвала апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року підлягає скасуванню.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дочірнє підприємство «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» просить відхилити вказану касаційну скаргу і залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що в судовому засіданні Дергачівського районного суду Харківської області 04 грудня 2015 року був присутній представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у зв'язку із чим, звертаючись 24 грудня 2015 року із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, позивач пропустив визначений законом строк для оскарження цього рішення. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не подано. В матеріалах справи є докази отримання 05 січня 2016 року позивачем ухвали апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року, якою апеляційну скаргу залишено без руху із наданням ОСОБА_1 строку в 30 днів з дня отримання указаної ухвали для надання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та роз'ясненням, що у разі невиконання у встановлений строк указаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено. У зв'язку із зазначеним, відповідач вважає, що підстави для скасування ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду. 20 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України (в редакції чинній станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області було проголошене 04 грудня 2015 року.

Під час оголошення вступної та резолютивної частини указаного судового рішення сторони були відсутні, що підтверджується носієм інформації, на який здійснювався технічний запис судового засідання (диском), який міститься в матеріалах справи.

Копію рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року у даній справі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, отримав 14 грудня 2015 року, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка.

Апеляційну скаргу на указане рішення ОСОБА_1 подав 24 грудня 2015 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про порушення позивачем строку на апеляційне оскарження рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2015 року та необхідність поновлення такого строку.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази (докази відсутності позивача та його представника при прооголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції зафіксовані технічним засобом судового засідання), що унеможливило встановлення необхідних фактичних обставин, які мають значення для правильного визначення для скаржника строку на апеляційне оскарження, та відповідно до вимог пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та передачі справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик