Єдиний унікальний номер судової справи 489/644/13-ц
Провадження № 22-ц/812/301/18
У Х В А Л А

30 жовтня 2018 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Серебрякової Т.В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2017 року, постановлену за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носової О.Г. про визначення частки майна боржника ОСОБА_1, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Наше Пиво», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2017 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носової О.Г. про визначення частки майна боржника ОСОБА_1.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 01 жовтня 2018 року подав апеляційну скаргу,разом із заявою про поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення, з посиланням на те, що фактично про існування ухвали дізнався лише 26 вересня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Вказане позбавило можливості вчасно підготувати та подати апеляційну скаргу.

Проте, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно підпункту 13 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 ЦПК України (діючого на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Як убачається із матеріалів справи, ухвала Ленінського районного суду міста Миколаєва постановлена 14 вересня 2017 року (а.с.170-172). Копію цієї ухвали районним судом направлено на адресу ОСОБА_1 15 вересня 2017 року, проте конверт поштового відправлення повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.173,176-177).

Апеляційну скаргу подано лише 01 жовтня 2018 року. Тобто апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, передбаченого ч.1 ст.294 ЦПК України.

Частиною 2 ст.358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається із матеріалів справи, судова повістка про виклик у судове засідання, яке відбулося 14 вересня 2017 року, направлена ОСОБА_1 16 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, за якою останній зареєстрований з 2003 року, та яку він зазначає своєю адресою місця проживання у свої апеляційній скарзі, та була отримана під підпис його дружиною ОСОБА_3 (а.с.146,152).

Відповідно ч.3 ст.76 ЦПК України (діючого на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Зазначені обставини свідчать про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваного судового рішення) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зазначенні положення містяться й у ч. 1 ст. 44 ЦПК України.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ним вживалися заходи або він був позбавлений можливості отримати копію оскаржуваного судового рішення суду та у відповідності до закону звернутись з відповідною апеляційною скаргою, а також надати докази пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, відповідно до ст. 358 ЦПК України (чинного на час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду).

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2017 року, постановлену за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носової О.Г. про визначення частки майна боржника ОСОБА_1, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Наше Пиво», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова