Справа № 462/5964/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі: головуючого судді Румілової Н.М., за участю секретаря судового засідання Ящук К.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_2 проводиться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000038 від 15.03.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст.366 КК України, він не визнаний потерпілим, хоча йому спричинена значна матеріальна та моральна шкода, триває бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчими СВ прокуратури Львівської області, грубо порушуються його права як потерпілого та не проводяться усі необхідні слідчі дії.29.06.2017 р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000038 від 15.03.2017 р. за відсутністю складу кримінального правопорушення.Однак 31.08.2017 року апеляційним судом Львівської області у справі №461/5445/17 було винесено ухвалу про скасування постанови ст. слідчого СВ прокуратури Львівської області від 29.06.2017 р. та поновлено досудове розслідування, було встановлено, що старший слідчий допустив неповноту досудового розслідування та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.Вбачає в діях ст. слідчого СВ прокуратури Львівської області ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України. Вважає, що незаконними, протиправними діями ст. слідчого Олініченко В.І. йому було моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, систематичне, умисне невизнання його потерпілим негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в сумі 25000 грн. Просить суд стягнути на свою користь зазначену суму.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав копію ухвали Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року.

Відповідач на позовну заяву відзив не надав.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження за даною позовною заявою без виклику сторін.

У зв'язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновків про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 29 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000038, скасована. Постанова старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 29 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000038 скасована, а матеріали кримінального провадження № 0000038 повернуті до прокуратури Львівської області дія проведення досудового розслідування.

Як вбачається з позовної заяви спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовує бездіяльністю правоохоронних органів по розслідуванню кримінального правопорушення, яке начебто мале місце.

Положенням ст. 1176 ЦК України передбачено відшкодування державою шкоди у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у випадку спричинення шкоди, завданої особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до розяснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст..79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 спричинення йому моральної шкоди обґрунтовував саме невиконанням слідчим прокуратури області певних дій, неповною слідства. При цьому доказів спричинення йому моральної шкоди суду не надав.

Разом з тим, позовні вимоги предявлені позивачем ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, а стороною по справі прокуратуру Львівської області не визначив. Виходячи із предмета заявлених позивачем позовних вимог Державна казначейська служба України не є належним відповідачем при даних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою і не відповідає самостійно за рішення, дії або бездіяльність прокуратури, а будь-яких неправомірних дій або бездіяльності з боку Державної казначейської служби України відносно позивача матеріалами справи не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у позові, суд також враховує, що ОСОБА_1 не заявлялось вимог про визнання неправомірною бездіяльність органу слідства. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

З тексту поданої позивачем заяви вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 15.03.2017 р. на теперішній час не завершено.

З огляду на зазначене суд вважає, що позов підлягає відмові за безпідставністю.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 29 жовтня 2018 року.

Суддя: Н.М.Румілова