АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/451/18 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2018 року м. Харків
Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Пилипчук Н.П.,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.
за участю секретаря - Плахотнікової І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові
з апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України
на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова , постановленого 21 вересня 2017 року о 15 год. 46 хв., під головуванням судді Хайкіна В.М., в залі суду в місті Харкові, повний текст судового рішення виготовлено 26 вересня 2017 року,
У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду м. Харкова із зазначеним позовом посилаючись на те, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, проживає в кімнаті 6 квартири АДРЕСА_1 , яка була надана йому на підставі засідання житлової комісії Харківського Університету повітряних сил від 20 лютого 2007 року. 31 липня 2015 року між ОСОБА_1 та КЕВ м. Харкова було укладено договір №1 найму приміщення та договір №2 про надання послуг по утримання нерухомого майна та відшкодування витрат за наданні комунальні послуги. З метою сплати комунальних послуг за користування наданим ОСОБА_1 житловим приміщенням, КЕВ м. Харкова відкрито особовий рахунок на його ім`я, та на який він сплачує грошові кошти за надані комунальні послуги. Оскільки ОСОБА_1 поселився в надане житло на підставі засідання житлової комісії Харківської університету повітряних сил від 20.02.2007 року та договорів №1 та №2 КЕВ м. Харкова, то в разі передачі будинку до комунальної власності, новий власник може заперечувати правомірність його проживання, що спонукає ОСОБА_1 звернутись до суду за визнанням його наймачем та визнання за ним права користування вищезазначеним житлом. Фактично, з ОСОБА_1 укладено договір найму вказаного житла.
Просить суд визнати за ОСОБА_1 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м., а також наймачем кімнати АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м., зобов`язавши Відділ державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.
Не погоджуючись із пред`явленим позовом, представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Вимоги зустрічного позову Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України обґрунтовує тим, що за адресою: АДРЕСА_3 , розміщений житловий будинок Міністерства оборони України, який обліковується у КЕВ м. Харків, відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року будинок передано в експлуатацію КЕВ м. Харків. Кімната №6 квартири АДРЕСА_4 зазначеного житлового будинку, відповідно до витягу з протоколу №3 засідання житлової комісії Харківського університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба від 20 лютого 2007 року, надана на час проходження військової служби у Харківському гарнізоні ОСОБА_1 03 червня 2015 року до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків надійшла скарга від мешканця квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 , який зазначає, що його сусіди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 останні 8 років за вказаною адресою не проживають, але здають кімнати в піднайом стороннім особам. Під час комісійної перевірки квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків відомчого житлового фонду МОУ встановлено, що у кімнаті 6, наданій військовослужбовцю ОСОБА_1 , мешкає стороння особа ОСОБА_4 17 червня 2015 року ОСОБА_1 надіслано припис щодо звільнення житлового приміщення від сторонніх осіб у триденний термін. Відповідно до акту повторної перевірки житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_6 від 03 грудня 2015 року, встановлено, що в кімнаті №6 мешкають сторонні особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_7 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м. Визнано ОСОБА_1 наймачем кімнати АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. У задоволенні зустрічного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України відмовлено. Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову залишено за позивачем.
В апеляційній скарзі представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м., в частині стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що матеріалами справі підтверджено, що ОСОБА_1 не потребує житлової площі в гуртожитку ХУПС у м. Харкові, оскільки він перебуває на війсковій службі у військовій частині НОМЕР_2 , за адресою : АДРЕСА_8 . Вказує, що суд не звернув уваги на докази, які містяться в матеріалах справи про те, що позивач протягом 8 років не проживає у вказаній кімнаті, а здає її в оренду стороннім людям, чим порушує ч. 2 п.5.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737.
ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечував, погоджувався з рішенням суду першої інстанції, наводив доводи, якими обгрунтовував заявлені ним позовні вимоги.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач тривалий час проживає в спірному приміщенні, сумлінно їм користується та сплачує комунальні послуги, отже набув право користування житловим приміщенням. При цьому суд керувався нормами Житлового Кодексу України.
Судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 29.12.2006 року, житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_3 , передано в експлуатацію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (а. с. 30).
Як вбачається з протоколу №3 засідання житлової комісії Харківського університету Повітряних Сил від 20 лютого 2007 року, прапорщику ОСОБА_1 надано кімнату №6 в квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 12, 5 кв. м. (а. с. 5).
Із довідки, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова Міністерства оборони України ОСОБА_1 вбачається, що він не перебував на квартирному обліку у ОСОБА_7 з 02 грудня 1992 року по 24 лютого 2009 року, житлом за рахунок Міністерства оборони України забезпечувався за адресою: АДРЕСА_7 (житлова площа 12, 5 кв. м.), (а. с. 6).
31 липня 2015 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (наймодавець) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_1 (наймач) з іншої сторони укладено договір найму приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 на 3 поверсі, має загальну площу 21, 1 кв. м. і належить наймодавцеві на праві оперативного управління. При цьому, приміщення надано наймачеві для використання як тимчасове житло на час проходження служби/праці у військових частинах та інших військових формуваннях Збройних Сил України у м. Харкові (а. с. 7-8).
31 липня 2015 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (балансоутримувач) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_1 (споживач) з іншої сторони укладено договір №2 про надання послуг по утриманню нерухомого майна та відшкодування витрат за надані комунальні послуги, предметом якого є зі сторони балансоутримувача зобов`язання утримувати житловий будинок та прибудинкову територію в належному стані та надавати, а зі сторони споживача сплачувати квартирну плату та комунальні послуги за водопостачання, водовідведення, опалення, електричну енергію (а. с. 9-10).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 06 липня 2015 року №692, ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 (а. с. 11).
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом.
Обґрунтовуючи своє право на захист ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на те, що у разі передачі будинку до комунальної власності, новий власник може заперечувати правомірність його проживання у кімнаті АДРЕСА_2 .
Між тим, зазначені обставини, з якими ОСОБА_1 пов*язує порушення свого права - не настали.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що ордер на спірну кімнату йому не видавався, кімнатою на цей час він користується на підставі договіру найму приміщення укладеного 31 липня 2015 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (наймодавець) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_1 (наймач) з іншої сторони.
Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли із договору найму житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно з ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.
Пунктами 8.2, 8.3, 8.7 Договору найму визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності у відповідності до ч. 3 ст. 631 ЦК України, з моменту фактичного вселення Наймачу приміщення Наймодавця та діє до 31 грудня 2015 року; Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду; договір може бути дострокову розірваний негайно в разі: нецільового використання приміщення, утримання приміщення з порушенням санітарних і протипожежних правил експлуатації встановленого в приміщенні санітарно-технічного та інженерного устаткування, порушення правил користування приміщенням, встановленого в будівлі, а також порушення правил громадського спокою, прострочення оплати за користування приміщенням протягом 3х місяців, втрати зв`язку із військовими частинами бо іншими формуваннями Збройними Силами України.
Отже, між сторонами укладено строковий договір найму, тому відсутні підстави визнавати за ОСОБА_1 право користування та визнавати його наймачем житлового приміщення на невизначений строк в розумінні ст. 9 ЖК.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що КЕВ м. Харкова МОУ не зазначено в чому подягає порушення їх прав ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, водночас вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з інших підстав.
Так, КЕВ м. Харкова МОУ просить визнати ОСОБА_1 , таким що втратив користування житловим приміщенням на підставі ст. 116 ЖК України.
Між тим, при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.
Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла, а положеннями статті 391 ЦК України захищено права власника від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.
Вимог про розірвання договору найму, про виселення позивачем за зустрічним позовом заявлено не було.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що дія договору найму від 31 липня 2015 року є припиненою.
Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 проживає у гуртожитку на підставі цивільно-правового договору, то власник гуртожитку має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень ЦК України.
У зв`язку із чим, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову із зазначених підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України відмовити з інших підстав.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна