Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/1051/16Головуючий у 1-й інстанції Капустинський М.В.
Пр. № 22-ц/778/279/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Банк звернулася до суду із вищезазначеним позовом,який у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с 63-64) та в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0709/0808/45-059 від 15.08.2008 року, яка станом на 10.06.2016 рік становить 47418,91 доларів США та складається: з заборгованості за кредитом - 34642,23 доларів США, заборгованості по відсотках - 6776,68 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 38,0 (тридцять вісім цілих нуль десятих) кв. м, жилою площею - 19,8 (дев'ятнадцять цілих вісім десятих) кв. м, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 15.08.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 0709/0808/45-059 з подальшим внесенням змін та доповнень до нього (надалі за текстом - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38000,00 доларів США.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно із вищезазначеними угодами (договорами) відбулось відступлення Права вимоги за кредитним договором № 0709/0808/45-059 від 15.08.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

На даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк».

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2, свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10.06.2016 р. має прострочену заборгованість, а саме: за кредитом 34642,23 доларів США, за відсотками 6776,68 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 15.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк»» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 0709/0808/45-059 -Z-1, відповідачем ОСОБА_2 передано в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира НОМЕР_1, загальною площею 38,0 кв. м, жилою площею 19,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, станом на 10.06.2016 р. загальна сума заборгованості складає 47418,91доларів США, яка до цього часу не сплачена.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 липня 2017 року (т.с. 1 а.с. 172-174) уточнену позовну заяву Банку задоволено у повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором №0709/0808/45-059 від 15.08.2008 року, яка станом на 10.06.2016 рік становить 47418,91 доларів США та складається: з заборгованості за кредитом - 34642,23 доларів США, заборгованості по відсотках - 6776,68 доларів США, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 38,0 кв. м, жилою площею - 19,8 кв. м, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 17651, 63 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 181-190) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 225) апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відповідача відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.227).

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційному суду доповнення до своєї вищезазначеної апеляційної скарги (т.с. 1 а.с. 232-243).

Банк подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (т.с. 2 а.с. 1-11) разом із звітом про незалежну оцінку від 22 листопада 2017 року предмета іпотеки у розмірі 326838,00 грн.

Крім того, Банк подав апеляційному суду відзив на доповнення до апеляційної скарги відповідача (т.с. 2 а.с. 60-65).

У судове засідання 18 січня 2018 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи представник Банку не з'явився, про причини неявки свого представника банк апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито до 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду т.с. 1 а.с. 225).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При вищевикладених обставинах та на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю представника Банку за присутністю відповідача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, та зокрема матеріали, надані сторонами для долучення у цій справі вже в апеляційному суді, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право …змінити рішення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для ….зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (28 липня 2017 року).

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі, правильно керувався ст.ст. 509, 526, 530, 533, 549-551, 553-554, 572, 589, 590-591, 610-612, 624, 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, та виходив із того, що позов Банку у цій справі є обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно із вищезазначеними угодами (договорами) відбулось відступлення Права вимоги за кредитним договором № 0709/0808/45-059 від 15.08.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт укладання між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 кредитного договору підтверджується копією кредитного договору 0709/0808/45-059 від 15.08.2008 року, розмір заборгованості відповідача перед Банком підтверджується розрахунком по кредитному договору, згідно якого: за кредитом 34642,23 доларів США, за відсотками 6776,68 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк»» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № 0709/0808/45-059 -Z-1, відповідачем ОСОБА_2 передано в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира НОМЕР_1, загальною площею 38,0 кв. м, жилою площею 19,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1Відповідно до п.5 Іпотечного договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 206576,00 грн.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання ворушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Для позасудового врегулювання відносин які склалися в зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором відповідачу ОСОБА_2 було направлено Банком вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але станом на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

В силу вимог ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку, у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. п. 11, 12 вищезазначеного договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту, позивач набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» в рахунок предмета іпотеки позивач має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання задовольнити свої вимоги за Договором кредиту в повному обсязі, тобто, включаючи, повернення Кредиту, сплату процентів, неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимог за Договором кредиту та збитків завданих порушенням Договору кредиту.

В силу вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду в тому числі зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За згодою сторін предмет іпотеки оцінений у договорі іпотеки у 206576,00 грн.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із умовами іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

В разі порушення основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п. 12 Іпотечного договору.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги що відповідачем були порушені договірні зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості зі сплати основного зобов'язання, суд першої інстанції правильно вважав, що позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Проте, суд першої інстанції при визначенні загального розміру заборгованості, в рахунок погашення якої Банк у цій справі просив звернути стягнення на предмет іпотеки у вищезазначений спосіб, допустився помилки, зазначивши неправильну суму «47418,91 доларів США» замість правильної «41418,91 грн.» (розрахунок: заборгованість за кредитом - 34642,23 доларів США + заборгованість по відсотках - 6776,68 доларів США = 41418,91 грн., а не 47418,91 доларів США).

Не можна вважати вищезазначену помилку суду першої інстанції опискою, що підлягає виправленню судом першої інстанції у цій справі за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Оскільки, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги Банку у цій справі у повному обсязі, розглядав дану справу саме в межах заявлених у цій справі позовних вимог Банку, а Банк у цій справі у своєму позові просив звернути стягнення на предмет іпотеки у вищезазначений спосіб у цій справі саме в рахунок погашення заборгованості у розмірі «47418,91 доларів США» (т.с. 1 а.с. 2).

В силу вимог ст. 367 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що суд першої інстанції у цій справі при наявності наданих сторонами у цій справі доказів сторін правильно виходив із співмірності суми заборгованості за кредитним договором сторін (з урахуванням виправленої помилки 41418,91 доларів США, що еквівалентно станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі 1072767,79 грн. (розрахунок: 41418,91 доларів США * 25,900435 грн. - офіційний курс НБУ за 1 долар США станом на 28 липня 2017 року загальновідома інформація т.с. 2 а.с. 67), в рахунок якої Банк просив звернути стягнення у вищезазначений спосіб у цій справі, та вартості предмета іпотеки (вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 вартість визначена в іпотечному договорі за згодою сторін 206576,00 грн. (т.с. 1 а.с. 85).

Крім того, підтвердженням цьому є наданий Банком вже апеляційному суду звіт про оцінку від 22.11.2017 року вищезазначеного предмету іпотеки (квартири АДРЕСА_1 (т.с. 2 а.с. 13-58), за змістом якого вартість предмета іпотеки (квартири) станом на дату оцінки 20.11.2017 року становить 326838,00 грн.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

В силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, є вищезазначений звіт про оцінку вищезазначеного предмету іпотеки (квартири АДРЕСА_1) (т.с. 2 а.с. 13-58), оскільки останній наданий Банком апеляційному суду як доказ у спростування доводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо неспівмірності розміру заборгованості із вартістю предмета іпотеки у цій справі.

Також відповідно в силу вимог ст. 367 ч.2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Банк посилався у своєму візові на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача на вказаний звіт про оцінку предмета іпотеки.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 липня 2017 року цій справі змінити в частині загальної суми заборгованості, в рахунок якої звертається стягнення на предмет іпотеки у цій справі, з «47418,91 доларів США» на «41418,91 доларів США», в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки, в решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Так, наявність на розгляді в іншому суді іншої цивільної справи за участю Банку та відповідача ОСОБА_2, предметом якої є стягнення Банком заборгованості за вищезазначеним кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, не було перешкодою для ухвалення у цій справі рішення судом першої інстанції саме про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення певної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Оскільки, стягнення заборгованості та звернення стягнення - це два самостійні способи захисту прав Банку, як кредитора, які Банк здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України) в одній цивільній справі чи у різних.

Для суду першої інстанції у цій справі на час постановлення оскаржуємого рішення (28 липня 2017 року) могло мати значення в силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, лише наявність рішення суду першої інстанції в іншій вищезазначеній цивільній справі за участю тих самих сторін - Банку та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тим самим кредитним і лише такого, яке набрало законної сили станом на час постановлення оскаржуємого рішення (28 липня 2017 року).

Однак, докази наявності такого рішення у матеріалах цієї справи відсутні.

Крім того, у цій справі суд першої інстанції безпосередньо сам мав перевіряти та перевіряв правильність нарахованої Банком відповідачу ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки у цій справі у вищезазначений спосіб.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду у матеріали цієї справи належних, допустимих доказів у спростування його суми заборгованості перед Банком за вищезазначеним кредитним договором у зміненому розмірі 41418,91 доларів США.

Для заміни кредитора у зобов'язанні згода боржника не потрібна, укладення додаткової угоди з цього приводу між новим кредитором та боржником також не є обов'язковим.

Відсутність інформації відносно заборгованості відповідача перед Банком в будь-якому реєстрі не спростовує наявності заборгованості відповідача перед Банком у вищезазначеному розмірі, встановленому апеляційним судом.

Наявність невиконаного виконавчого напису нотаріуса не могла бути підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні вищезазначеного позову Банку у цій справі.

Матеріали цієї справи не містять доказів того, що виконавчий напис нотаріуса був виконаний станом на ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі.

Крім того, наявність виконавчого напису нотаріуса за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Крім того, також, навіть, наявність невиконаного рішення суду про стягнення боргу, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів тощо, передбачених угодою до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Також наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року (т.с. 1 а.с. 236-239), якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, визнано протиправним та скасовано запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження7747859) про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, внесений 27.07.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., яка набрала законної сили вже після ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (28 липня 2017 року), не могла бути підставою для відмови судом першої інстанції у захисті права Банку у цій справі за рішенням суду у вищезазначений спосіб, а також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом.

Доводом апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в його вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі також було те, що 15.08.2008 року іпотечна квартира була придбана за 213400,00 грн., що еквівалентно 44000,00 доларів США (т.с. 1 а.с. 203), з яких лише 38000,00 доларів США є кредитними, та у даному випадку діє мораторій, передбачений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак, питання застосування мораторію (заборони відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна є питанням виконання рішення суду на завершальній стадії судового процесу - виконавчому провадженні, а тому посилання відповідача у даному випадку на застосування мораторію судом у цій справі саме в якості відмови Банку у задоволенні його позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у вищезазначений спосіб у цій справі є безпідставними.

Також встановлено, що у цій справі Банком не ставилось питання про виселення чи зняття з реєстрації відповідача за адресою іпотечної квартири, а тому у даному випадку для вирішення судом питання про звернення стягнення за рішенням суду на вищезазначену іпотечну квартиру не має значення, за які саме кошти було придбано іпотечне майно (кредитні чи некредитні).

Керуючись ст.ст. 141, 368, 371 - 372, 379, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 липня 2017 року цій справі змінити в частині загальної суми заборгованості, в рахунок якої звертається стягнення на предмет іпотеки у цій справі, з «47418,91 доларів США» на «41418,91 доларів США» (сорок одна тисяча чотириста вісімнадцять доларів США дев'яносто один цент США).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення у цій справі апеляційним судом складено 24.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.