Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач -Назарова М.В.
Справа № 428/8985/13-ц
Провадження № 22ц/782/862/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Орлова І.В.

за участю секретаря Данько Л.С.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, третя особа державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_8 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла рідна сестра батька позивача ОСОБА_8.

Позивач ОСОБА_8 із сестрою підтримували родинні стосунки, а його дружина разом з донькою - ОСОБА_2 - доглядали ОСОБА_8 за місцем її проживання у квартирі АДРЕСА_1, постійно навідувались, спілкувались, допомагали прибиранням в квартирі, готуванням їжі, оскільки через свій стан здоров'я вона потребувала такого догляду. Останні три роки життя самопочуття ОСОБА_8 погіршувалось, вона вчиняла дрібні неадекватні вчинки, скаржилась на постійні запаморочення, головний біль, в розмовах виказувала про надумані факти її переслідування «сторонніми силами». ОСОБА_8 періодично - раз на місяць, перебувала на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у лікарні, постійно викликала швидку допомогу через погіршення стану здоров'я.

Із епікризів вбачається, що ОСОБА_8 мала захворювання судин головного мозку, стійке захворювання ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз, мерцальну аритмію, гіпертонічну хворобу П ст., виказувала скарги на падіння, запаморочення, набряк кінцівок та інше.

Через погіршення стану здоров'я позивача ОСОБА_8 він також почав потребувати догляду за собою, який почала здійснювати за ним його дружина, а до ОСОБА_8 та стала навідуватись рідше - раз на тиждень, один раз на два тижні, і під час візитів відмічала погіршення психічного стану ОСОБА_8

06.06.2013 року на номер телефону позивача ОСОБА_8 зателефонувала невідома йому жінка, назвавшись ОСОБА_10, яка повідомила про смерть ОСОБА_8 і про те, що організацію поховання вона буде здійснювати самостійно, оскільки ОСОБА_8 заповіла квартиру АДРЕСА_1 її дочці.

Дружина та донька позивача заборонили ОСОБА_10 організовувати похорони, оскільки померла ОСОБА_8 мала родичів, які могли організувати похорони. Ритуал поховання було проведено за кошти доньки позивача.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, однак в нотаріальній конторі позивач ОСОБА_8 довідався про те, що його померла сестра дійсно 03.04.2013 року склала заповіт на належну їй квартиру на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який посвідчено у державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7

За таких обставин позивач ОСОБА_8 вважав, що через похилий вік, неврологічні захворювання, розлади психіки, його померла сестра ОСОБА_8 на час підписання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому просив визнати зазначений заповіт недійсним.

Під час розгляду справи ухвалою Сєвєродонецького суду Луганської області від 26.11.2013 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач ОСОБА_12 помер.

Ухвалою суду від 12.09.2016 року, яка зафіксована в журналі судового засідання, до участі у справі в якості правонаступника позивача залучено ОСОБА_6 - доньку померлого позивача ОСОБА_12, яка підтримала протягом розгляду позовні вимоги.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 03 квітня 2013 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за номером 1161. Стягнуто судові витрати зі ОСОБА_5

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводами апеляційної скарги є емоційно забарвлене твердження апелянта щодо дотримання діючого законодавства під час складення заповіту ОСОБА_8, яка, перебуваючи при умі та твердій пам'яті, у віці всього лише 76 років, добровільно з'явилася до нотаріальної контори зі всіма документами, де була ознайомлена з вимогами Цивільного законодавства, діяла добровільно, розуміла значення своїх дій, а суд проігнорував показання нотаріуса. Доказів абсолютної нездатності особи в момент укладення угоди розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, оскаржуване рішення не містить. Наявність кардіологічного захворювання у померлої не є підставою для оспорювання порядку розпорядження майном, а доказів абсолютної її недієздатності матеріали справи не містять.

Позивач ОСОБА_2 надала заперечення на апеляційну скаргу про невідповідність апеляційної скарги вимогам ст. 295 ЦПК України, оскільки вона не містить висновків щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду, а емоційне забарвлення документу і оціночне судження сторони не підтверджене доказами, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Доводи представника відповідача про скасування заповіту через кардіологічне захворювання не відповідають дійсності, оскільки до предмету доказування по даній категорії відносяться обставини про психічний стан особи на час складення заповіту. Порядок призначення та проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відповідали вимогам закону, висновок якої покладено в основу судового рішення, як і висновок повторної судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_8 за своїм психічним станом в період підписання заповіту не усвідомлювала значення своїй дій та не могла керувати ними.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи не має заздалегідь встановленої сили, а абсолютна недієздатність спадкодавця в момент підписання заповіту не доведена.

Позивач та її представник не визнали апеляційну скаргу та підтримали надані ними заперечення проти скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції закону 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частина 3 статті 12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов'язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії посвідки про народження НОМЕР_1, виданої 12 серпня 1936 року ЗАГС при Першотравневій с/раді Донецької області, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено відповідний запис. Батьком записаний ОСОБА_13, матір'ю - ОСОБА_14 (а.с. 5 т. 1).

Згідно із копією посвідки про народження серії НОМЕР_2, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 Чепіговською селищною радою, ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зроблено відповідний запис. Батьком записаний ОСОБА_16, матір'ю ОСОБА_17 (а.с. 4 т.1).

З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого 18 серпня 1956 року Сєвєродонецьким ЗАГС Лисичанського району Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області вбачається, що ОСОБА_18 (російською) та ОСОБА_8 (російською) 18 серпня 1956 року одружились, про що зроблено відповідний актовий запис № 249. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 (російською) (а.с. 6 т.1).

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 18.06.1999 року, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, був зареєстрований з 20.05.1975 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого 07 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що зроблено відповідний актовий запис №724 (а.с. 9 т.1).

З копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 №1-33 від 12 січня 2012 року, вбачається, що ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_20 (а.с. 66 т. 1).

Згідно із копією заяви ОСОБА_8 на ім'я державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 23 травня 2012 року, ОСОБА_8 скасувала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 №1-33 від 12 січня 2012 року (а.с. 70 т. 1).

Відповідно до копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 №1-161 від 03 квітня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с. 69 т. 1).

З копії заяви ОСОБА_12 на ім'я державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 15 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_12 приймає всю спадщину по закону після смерті ОСОБА_8 (а.с. 68 т. 1).

Згідно із копією заяви ОСОБА_5 на ім'я державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 12 листопада 2013 року, ОСОБА_5 приймає всю спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_8 (а.с. 67 т. 1).

Відповідно до листа державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 №533/01-16 від 04 квітня 2014 року, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 нікому із спадкоємців не видавалося (а.с. 65 т. 1).

З копії висновку судово-медичного експерта Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_21 №193 від 18.06.2013 року вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала від гострої серцево-судинної недостатності, яка розвинулася внаслідок дифузного дрібновогнищевого кардіосклерозу ішемічної хвороби серця, що підтверджується даними дослідження трупу. При дослідженні трупу встановлено: синець біля правого ока, крововилив в м'які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в лобній області справа. Дані ушкодження утворились від контакту з тупим твердим предметом незадовго від настання смерті. Виявлення у крові трупу 1,40% етилового алкоголю вказує на те, що незадовго до смерті ОСОБА_8 вживала алкогольні напої та на момент смерті знаходилася у легкому ступені алкогольного сп'яніння, що сприяло настанню смерті (а.с. 87-88 т. 1).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого 29.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_12 (позивач по справі) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 111 т. 1).

Згідно із висновком первинної посмертної судово-психіатричної експертизи №202 від 29.10.2015 року, проведеної експертною комісією Сватівської обласної психіатричної лікарні, встановлено, що ОСОБА_8 на час складання заповіту (03 квітня 2013 року), страждала на стійкий психічний розлад у вигляді судинно-органічного ураження головного мозку з явищами лакунарної деменції та окремими психопатологічними проявами (хворобливі ідеї малого масштабу) (згідно з МКХ-10 F02.84); на час складання заповіту (03 квітня 2013 року) ОСОБА_8 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 157-162 т. 1).

Відповідно до висновку повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №574 від 30.08.2017 року, проведеної експертною комісією Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_8 в період підписання заповіту 03.04.2013 року страждала на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія) з вираженим психоорганічним синдромом та параноїдними включеннями. ОСОБА_8 за своїм психічним станом в період підписання заповіту (03.04.2013 року) не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 62-67 т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд з посиланням на застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України виходив із обґрунтованості позовних вимог позивача ОСОБА_2, права якої як спадкоємиці за законом після смерті свого батька порушені, оскільки останній в разі відсутності оспорюваного заповіту успадкував би належне ОСОБА_8 майно за законом. Вказані позовні вимоги доведені протягом розгляду справи з огляду на встановлену абсолютну неспроможність померлого спадкодавця ОСОБА_8 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Стаття 1236 ЦК України передбачає, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина 2 вказаної норми).

Отже, заповіт як вид одностороннього правочину (дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків) повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України (ЦПК 2004 року, що діяв на час розгляду справи судом) за клопотанням однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225 ЦК України, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Верховний Суд України під час розгляду справ вказаної категорії неодноразово наголошував на тому, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Оскільки апеляційний суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, то колегія суддів зауважує, що емоційно забарвлене твердження апелянта щодо дотримання діючого законодавства під час складення заповіту ОСОБА_8, яка, перебуваючи при умі та твердій пам'яті, у віці всього лише 76 років, добровільно з'явилася до нотаріальної контори зі всіма документами, де була ознайомлена з вимогами Цивільного законодавства, діяла добровільно, розуміла значення своїх дій, а суд проігнорував показання нотаріуса, не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема, показаннями свідків.

Під час призначення обох експертиз судом було дотримано права сторін щодо можливості скористатися своїми правами щодо подачі питань та інше (ст. 143 ЦПК України, 2004 року), повторна комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза призначалася за клопотанням відповідача, і в розпорядження експертів надавалися як оригінали медичної документації, так і пояснення свідків, а також додатково витребувані експертом медичні карта стаціонарного хворого і амбулаторну карту ОСОБА_8 (а.с. 38 т. 2).

Вказаним експертним висновкам про абсолютно неспроможність померлої ОСОБА_8 в момент складення оспорюваного заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними відповідають і пояснення свідків ОСОБА_2, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, які в сукупності свідчать про те, що погіршення психічного стану у ОСОБА_8 посилилося з кінця 2012 року, саме в той час, коли у останньої посилилися прояви когнітивних порушень, інтелектуально-мнестичного зниження, вона почала погано осмислювати події, що відбувалися із нею; посилилися емоційно-вольові порушення. Наведене співпадає із даними медичної документації, згідно з якими саме в цей період у ОСОБА_8 зберігалися ознаки динамічно-соціального стереотипу, також свідки описують ознако параноїдального (маячного) синдрому, страхи, наявність галюцинацій, неадекватної поведінки та інше.

Вказану сукупність доказів доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують.

Безпідставним є довід скарги про відсутність в матеріалах справи доказів про абсолютну неспроможність ОСОБА_8 в момент складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки вся сукупність доказів доводить саме цю обставину, яка є предметом доказування по справі.

Довід про ігнорування показань нотаріуса ОСОБА_7 щодо повної дієздатності суб'єкта нотаріальної практики також не заслуговує на увагу, оскільки зовнішнє волевиявлення особи в подібних випадках не свідчить про те, що внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину був таким, що особа могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; такі зовнішні обставини в подібних випадках мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що також оцінено судом.

Таким чином, всі докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 жовтня 2017 року

залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови - 23 січня 2018 року.

Головуючий

Судді: