АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 685/210/16-ц
Провадження № 22-ц/792/7/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,

секретаря - Філіпчук О.С.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року (суддя Самойлович А.П.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а:

24 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначав, що 04.08.2013 року він одружився з ОСОБА_4 і вони проживали разом із дітьми.

25.10.2013 року ним було придбано у власність вантажний автомобіль КАМАЗ та причіп самоскид.

27.10.2013 року на ім'я дружини була придбана земельна ділянка з об'єктом незавершеного будівництва.

02.01.2016 року після конфлікту дружина вигнала його з дому і назад він міг повернутися лише за умови підписання документів щодо переоформлення на її матір ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку.

05.02.2016 року, бажаючи зберегти сім'ю, всупереч своїй волі в приміщенні державної нотаріальної контори ОСОБА_3 підписав виготовлений нотаріусом документ. Пізніше йому стало відомо, що він підписав заяву про надання своїй дружині згоди на дарування її матері земельної ділянки.

На підставі його довіреності, наданої дружині ОСОБА_4 07.07.2015 року на випадок своєї відсутності, 04.02.2016 року в Теофіпольському сервісному центрі 6844 всупереч його волі та без його згоди були укладені договори купівлі-продажу автомобіля КАМАЗ та причепа самоскида, за якими ОСОБА_4 продала їх своїй матері ОСОБА_2

17.02.2016 року дружина ОСОБА_4, використовуючи його заяву від 05.02.2016 року та довіреність від 07.07.2015 року, подарувала своїй матері ОСОБА_2 земельну ділянку згідно договору, посвідченого державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори, при цьому приховала від нотаріуса факт наявності на цій земельній ділянці об'єкту незавершеного будівництва.

А тому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним правочин щодо надання ним згоди ОСОБА_4 на відчуження земельної ділянки, договір дарування земельної ділянки, договори купівлі-продажу транспортних засобів та свідоцтв про їх реєстрацію.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково. Ухвалено визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (вантажного автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску) від 04 лютого 2016 року №6844/2016/270, який оформлений та підписаний в Територіальному сервісному центрі 6844 (м. Старокостянтинів) РСЦ МВС в Хмельницькій області, між ОСОБА_4, по дорученню НОМЕР_10 від 07 липня 2015 року від ОСОБА_3, та ОСОБА_2

Скасовано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 від 04 лютого 2016 року на спеціалізований вантажний самоскид марки КАМАЗ, моделі 55102, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску, що видане на ім'я ОСОБА_2 Територіальним сервісним центром 6844 (м. Старокостянтинів) РСЦ МВС в Хмельницькій області.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (причепа марки ГКБ, моделі 8527, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1987 року випуску) від 04 лютого 2016 року №6844/2016/271, який оформлений та підписаний в Територіальному сервісному центрі 6844 (м. Старокостянтинів) РСЦ МВС в Хмельницькій області між ОСОБА_4 по дорученню НОМЕР_10 від 07 липня 2015 року від ОСОБА_3, та ОСОБА_2

Скасовано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ 806830 від 06 лютого 2016 року на спеціалізований причіп самоскид марки ГКБ 8527 моделі 8527, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1987 року випуску, що видане на ім'я ОСОБА_2 Територіальним сервісним центром 6844 (м. Старокостянтинів) РСЦ МВС у Хмельницькій області.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Іншу частину рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні решти позовних вимог залишити без змін.

Вважає рішення в частині визнання договорів та свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів незаконним, оскільки висновки суду не ґрунтуються на обставинах, що були встановлені під час розгляду справи.

Вказує, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що договори були укладені проти його справжньої волі та що він не мав бажання відчужувати транспортні засоби. Однак в матеріалах справи немає жодного доказу, підтверджуючого невідповідність волевиявлення внутрішній волі позивача.

Зазначає, що застосувавши ч. 3 ст. 238 ЦК України, суд вийшов за межі позовних вимог та дійшов неправильного висновку, що договори недійсні на підставі порушення ОСОБА_4 вказаної статті під час перереєстрації транспортних засобів згідно договорів.

А тому, просила скасувати рішення в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу вантажного автомобіля і причепа та скасування свідоцтв про їх реєстрацію. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, іншу частину рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні решти позовних вимог залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає рішення незаконним та необґрунтованим в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними правочинів, на підставі яких було здійснено відчуження земельної ділянки.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про відсутність його волевиявлення на безоплатне відчуження земельної ділянки, а також про його відсутність у нотаріальній конторі при укладанні договору дарування, що підтверджує недодержання закону в момент вчинення правочину між відповідачами.

Судом не було надано належної оцінки доказам про використання ОСОБА_4 психологічного тиску до нього з приводу розірвання шлюбу, унеможливленням проживання у її квартирі із дитиною та обмеженням можливості бачитись з дитиною.

Не погоджується з висновками суду про відсутність на земельній ділянці незавершеного будівництва, що не відповідає фактичним обставинам, та є наслідком неналежної оцінки доказів.

Вказує на неврахування судом того, що безоплатне відчуження дружиною земельної ділянки та будинку суперечить інтересам їх малолітньої дитини.

Просив скасувати рішення в частині відмови йому в задоволенні позову, та ухвалити рішення про визнання недійсним правочину щодо надання ним згоди ОСОБА_4 на дарування ОСОБА_2 земельної ділянки від 05.02.2016 року, та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17.02.2016 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 з мотивів, які в ній зазначені, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив, вважаючи її безпідставною. Окрім того, звернув увагу суду на те, що за час розгляду справи спірні автомобіль та причіп іншою стороною провадження, незалежно від накладеного на них судом арешту, про що їм було достовірно відомо, вже незаконно відчужені.

Відповідачі та представник ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим, справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 даного Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 4 серпня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу 25 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було придбано у власність вантажний автомобіль КАМАЗ 55102, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп самоскид ГКБ8527, реєстраційний номер НОМЕР_2, а 25 листопада 2013 року на ім'я ОСОБА_4 було придбано земельну ділянку по АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га.

7 липня 2015 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 довіреність на користування і розпоряджання усім його (в т. ч. рухомим та нерухомим) майном, яка була посвідчена державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори і зареєстрована в реєстрі за №866.

На підставі даного доручення 4 лютого 2016 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу транспортних засобів КАМАЗ 55102, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп самоскид ГКБ8527, реєстраційний номер НОМЕР_2 з своєю матір'ю ОСОБА_2

17 лютого 2016 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за №170.

Ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Заявляючи позов про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним ОСОБА_3 не надав доказів, які б свідчили про відсутність його волевиявлення на укладання цього договору. Навпаки, як видно з матеріалів справи, 5 лютого 2016 року він надав письмову згоду своїй дружині ОСОБА_4 на дарування ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, що була посвідчена державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори і зареєстрована в реєстрі за № 119.

Надання згоди ним не заперечувалося і в судовому засіданні. Доводи ж про те, що така була надана з метою збереження сім'ї, є такими, що на увагу не заслуговують, оскільки мотиви її надання в даному випадку значення не мають.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в цій частині в задоволенні позову.

Не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права щодо відмови в задоволенні в цій частині позовних вимог, оскільки вони не містять доказів, які б спростовували висновки місцевого суду.

Не може бути підставою для скасування рішення суду в частині відмови у визнанні договору дарування земельної ділянки недійсним і довід апеляційної скарги про те, що земельна ділянка подарована з об'єктом незавершеного будівництва. Договір дарування, який оспорюється позивачем, не містить даних про дарування будь-яких інших об'єктів, крім земельної ділянки. За будь-яких умов, за наявності на вказаній земельній ділянці незавершеного будівництва та будівельних матеріалів, належних бувшому подружжю, зміна власника землі не позбавляє останніх права власності на об'єкти матеріального світу, які на ній знаходяться, та у випадку заперечення такого кимось із них, вирішення вказаного питання у відповідності до вимог закону.

Згідно з ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Встановлено, що при укладенні 4 лютого 2016 року договорів на купівлю транспортних засобів, належних позивачу, ОСОБА_4 діяла від імені ОСОБА_3, як продавця, на підставі доручення від 7 липня 2015 року та від імені ОСОБА_2, як покупця, на підставі доручення від 7 червня 2012 року.

Вказане є порушенням вимог ст. 238 ЦК України, що стало підставою для визнання судом договорів купівлі-продажу недійсними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, визнаючинедійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів з вищезазначених підстав, вийшов за межі позовних вимог, є надуманими, так як позивач в уточненій позовній заяві ставив таку вимогу саме з зазначених підстав (Т.1, а. с. 116-122).

Критично апеляційний суд відноситься і до доводів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо підписання договорів купівлі-продажу від 4 лютого 2016 року останньою особисто, оскільки вона відповідно до довідки головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11 квітня 2016 року в цей час перебувала за кордоном.

Окрім того, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 150П від 27.10.2017 року підпис від імені ОСОБА_2 на договорі купівлі-продажу вантажного автомобіля від 4 лютого 2016 року в графі «покупець» виконаний не ОСОБА_2, а ОСОБА_4; підпис від імені ОСОБА_2 на договорі купівлі-продажу причіпа-самоскида від 4 лютого 2016 року у графі «покупець» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою; підписи у договорі купівлі-продажу вантажного автомобіля від 4 лютого 2016 року в графах «покупець» та «продавець» виконані ОСОБА_4; підписи у договорі купівлі-продажу причіпа-самоскида від 4 лютого 2016 року в графах «покупець» та «продавець» виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Не спростовують висновки суду інші доводи апеляційної скарги і не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких умов, на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів витрати позивача, пов'язані з розглядом справи, зокрема, за проведення судово-почеркознавчої експертизи, які відповідно до квитанції № 146 від 29 вересня 2017 року становлять 2250 грн. 24 коп. (т.2, а.п. 215).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3, НОМЕР_4) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5, НОМЕР_6) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_7, НОМЕР_8) з кожної по 1125 грн. 12 коп. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2018 року.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова