АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/291/17 Номер провадження 22-ц/786/164/18Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Гальонкін С.А., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 листопада 2017 року (час ухвалення рішення - з 14.15. до 14.34; дата складання повного тексту рішення - 13 листопада 2017р.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість по кредиту у сумі 64 076 грн. 20 коп., мотивуючи заявлені вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеною 10 грудня 2014 року генеральною угодою про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт.

У серпні 2017 року ОСОБА_3, представник ОСОБА_2, звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», просила визнати недійсною генеральну угоду про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 10 грудня 2014 року.

Заявлені вимоги обґрунтовувала невідповідністю цієї угоди вимогам закону, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів», а також тим, що вона підписала угоду під впливом погроз з боку працівників банку.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 06 листопада 2017 року заяву представника позивача за зустрічним позовом про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду задоволено. Залишено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду. Роз'яснено наслідки залишення позову без розгляду.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості від 10.12.2014 року за своїм змістом і юридичною суттю була правочином про переведення боргу, отже згода ОСОБА_4 на її укладення законом не вимагалася. Генеральна угода у встановленому порядку недійсною не визнана, відповідач доказів її належного виконання суду не надала.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 наполягала на тому, що жодної угоди з ОСОБА_4 на переведення боргу не укладала, отже Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості від 10.12.2014 року не може бути підставою для задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2008 року ОСОБА_4 подав до ЗАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про отримання кредиту у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць на залишок заборгованості (а.с.9).

За умовами зазначеного договору боржник зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення кредиту, відсотків та комісії, проте взяті на себе зобов'язання не виконував.

10.12.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладена генеральна угода з наданням кредитної картки № НОМЕР_1 про реструктуризацію та зменшенням розміру заборгованості по договору № SAMDN1317 від 15.08.2008 року та № SAMDN50ОТС000937447 від 22.07.2008 року (що складається з генеральної угоди, умов і правил надання банківських послуг та тарифів) про надання грошових коштів у сумі 25 109 грн. 86 коп. на строк 36 місяців з 10.12.2014 по 31.12.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі зазначеному генеральною угодою (а.с.11-35).

На виконання умов зазначеної вище угоди відповідач зобов'язалась здійснювати погашення заборгованості на умовах цієї угоди.

Пунктом 1 угоди передбачено також реструктуризацію заборгованості та зменшення її розміру по Договору 1 з дати підписання генеральної угоди, яка складає 18 575 грн. 83 коп. та по Договору 2 з дати підписання генеральної угоди, яка складає 8 266 грн. 03 коп. (а.с.11).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе повноважень по договору № SAMDN1317 від 15.08.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості і рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 лютого 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено за пропуском строків давності (а.с.65).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за генеральною угодою станом на 08.12.2016р. Банком нарахована заборгованість в сумі 64 076 грн. 20 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 25 109 грн. 86 коп.; боргу по процентах за користування кредитом 9145 грн. 09 коп.; за комісією 22 096 грн. 58 коп.; штраф відповідно до п.2.2 генеральної угоди 7 724 грн. 67 коп., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.7-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо того чи врахована при розрахунку спірної заборгованості сума 19 765 грн. 11 коп., у стягненні якої відмовлено судовим рішенням, що набрало законної сили; позивачем не надано доказів укладення угоди банком з ОСОБА_6 про переведення боргу, як то зазначається в Генеральній угоді від 10.12.2014 року та прийшов до висновку, що позивач не реалізував принцип змагальності та не довів правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 1.1.1-1.2.1 Генеральної угоди, сторони домовилися про зменшення поточної заборгованості по договорам № SAMDN1317 від 15.08.2008 року та № SAMDN50ОТС000937447 від 22.07.2008 року, укладеними між банком та ОСОБА_6, а також сторонами було визначено розмір заборгованості за кожним кредитним договором на дату підписання Генеральної угоди.

У пункті 2.1 Генеральної угоди сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 25 109,86 грн. на строк 36 місяців в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% у місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 910,99 грн. для погашення заборгованості з кредиту, яка складається з заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 грудня 2017 року.

Главою 47 ЦК України передбачена можливість проведення заміни боржника у зобов'язанні, де згода боржника на таку заміну не є обов'язковою, а згода кредитора на таку заміну є обов'язковою.

Так, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст..513, ст..521 ЦК України право чин щодо заміни боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання. Наслідком такого правочину є перехід прав і обов'язків за укладеною угодою від первісного боржника до нового боржника.

Проаналізувавши зміст генеральної угоди від 10.12.2014 року, колегія суддів робить висновок, що цей правочин за своїм юридичним змістом є угодою про заміну боржника.

Отже, під час розгляду справи № 534/3701/2013-ц Банк відповідно до вимог ст.33 ЦПК України (в редакції на 16 лютого 2015 року) повинен був повідомити про заміну боржника, що як вбачається з копії рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 лютого 2015 року зроблено не було (а.с.65).

Під час звернення до суду з цим позовом Банк також всупереч вимогам добросовісності не повідомив суду про існування судового рішення, яке набрало законної сили, по вимогам Банк за зобов'язаннями, що виникли між ним і ОСОБА_4 з приводу виконання кредитного договору №SAMDN1317 від 15.08.2008 року.

Згідно п.6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України (у редакції 2004 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ст.60 ЦПК України закріплено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї справи 24 квітня 2017 року (а.с.99) судом першої інстанції постановлялась ухвала про витребування доказів, необхідних для всебічного розгляду справи, проте позивачем зазначені в ухвалі суду документи не було надано в повному обсязі (а.с.103), зокрема суду не надано розрахунків чи інших документів, які б давали можливість визначити чи враховані у сумі позову 19 765 грн. 11 коп. (заборгованість за договором від 15 серпня 2008 року), у стягненні яких відмовлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

В апеляційній скарзі Банку також відсутні доводи, розрахунки та (або) посилання на докази, які б давали можливість встановити складові нарахованої суми боргу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не реалізував своє право на доведення належними і допустимими доказами фактів, які є обов'язковими для вирішення цього спору, а саме суми заборгованості з урахуванням встановлених судом обставин.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22.01.2018 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді С.А. Гальонкін

В.М. Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов