Справа № 139/862/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

19 січня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради та орган опіки та піклування Вінницької міської ради, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у справі ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не займається вихованням та утриманням свого сина, не здійснює догляду за ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не підтримує родинних стосунків, у зв'язку з чим мати дитини ОСОБА_1 із позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав 03 жовтня 2017 року звернулася до суду.

Ухвалою судді від 13 жовтня 2017 року (а.с. 17) позов було залишено без руху до усунення недоліків.

Отримавши 17 жовтня 2017 року ухвалу про залишення позову без руху (а.с. 19), позивач 23 жовтня 2017 року подала до суду заяву про усунення недоліків (а.с. 22).

26 жовтня 2017 року у справі відкрито провадження (а.с. 29).

Судове засідання 01 листопада 2017 року було відкладено у зв'язку з неявкою до суду представника Служби у справах дітей та відсутністю інформації про належне повідомлення Служби про час і місце судового засідання. На підставі частин 4 і 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування Вінницької міської ради було зобов'язано надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зворот а.с. 35).

Позивач у судовому засіданні 15 листопада 2017 року позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, додатково суду пояснила: у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3 вона проживала чотири роки до вагітності, мріяла створити з ним повноцінну сім'ю. Однак вагітність погіршила стосунки між нею та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився син ОСОБА_4. Після народження сина спільне проживання з ініціативи відповідача було припинено, він покинув їх і не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Сина вона виховувала самостійно. 30 серпня 2015 року вона уклала шлюб із ОСОБА_5 і з тих пір спільно з ним виховує сина ОСОБА_6 та спільну доньку. Її чоловік проявляє батьківську турботу про її сина, а син вважає його рідним батьком. В подальшому ОСОБА_5 має бажання усиновити її сина.

Відповідач по справі ОСОБА_3 у судові засідання, призначені на 01 і 15 листопада, 07, 14, 27 грудня 2017 року та 19 січня 2018 не з'явився, хоча кожного разу, з урахуванням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 15) та положень п. 2 ч. 7, п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час і місце їх проведення (а.с. 41, 56-57, 67-68, 86-87, 88-89, 96-97).

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Людмила Євгеніївна (а.с. 71) у судові засідання не з'являлася. 04 грудня 2017 року (а.с. 70) та 26 грудня 2017 року (а.с. 92) подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Судові засідання 01 і 15 листопада, 07, 14 і 27 грудня 2017 року відкладалися у зв'язку з невиконанням ухвали суду про надання висновку орану опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4.

З урахуванням думки представника позивача, на підставі ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача з винесенням заочного рішення.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 3) та копією актового запису про народження (а.с. 116) стверджується, що ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_3 з народження дитини не приймав і не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться станом його здоров'я, його життям і умовами проживання, не турбується його майбутнім.

Крім того, актом обстеження житлових умов ОСОБА_1 від 23 серпня 2017 року (зворот а.с. 11) стверджується, що у квартирі, де проживає малолітній ОСОБА_4 є все необхідне для його гармонійного розвитку, дитина виховується у сім'ї з матір'ю, її чоловіком, а також молодшою сестрою.

Опікунська рада при Вінницькій міській раді 26 грудня 2017 року зробила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с. 93-94).

Таким чином, вищенаведеними доказами стверджено, що ОСОБА_3, свідомо тривалий час (понад п'ять років) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина. Дитина позбавлена батьківської опіки, любові і турботи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Поясненнями позивача та наданими нею документами встановлено, що атмосферу любові, а також повне утримання малолітньому ОСОБА_4 забезпечують позивач та її чоловік ОСОБА_5, натомість відповідач - батько дитини ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків ще з народження дитини.

Тому, з врахуванням прав дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ОСОБА_3 має бути позбавлений батьківських прав щодо свого малолітнього сина ОСОБА_4.

До судових витрат, відповідно до ч. 1 та пункту 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать, зокрема, судовий збір та витирати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 640 гривень судового збору (а.с. 21). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення така сума судових витрат.

Представник позивача подав суду клопотання про стягнення з ОСОБА_3 витрат за надання правової допомоги в сумі 4000 гривень.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Сама лише квитанція про внесення плати за оформлення позовної заяви чи договір про надання правової допомоги не може бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Із акту надання послуг від 30 жовтня 2017 року (а.с. 44), прибуткового касового ордера та квитанції до прибуткового касового ордера (а.с. 46) вбачається, що позивач ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу в сумі 4 тисячі гривень за надання консультацій, опрацювання матеріалів та судове представництво.

Враховуючи, що суд цим рішенням прийшов до висновку про задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 164, ч. 2 ст. 166, ч. 6 ст. 167 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 12, 13, 76, 81, 133, 141, 259 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати в сумі 4640 (чотири тисячі шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: ____________