Справа № 357/8719/18
Провадження №2/357/3244/18
31 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя Цукуров В. П. ,
секретар судового засідання Александрова А. С.,
за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, -
03.08.2018 року ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі «Відповідач»), третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. При цьому посилається на наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 є власником 1/6 частині трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1. Нерухомість вона отримала в спадок після смерті чоловіка ОСОБА_5. Іншими співвласниками квартири є відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4
У 2017 році позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлений порядок користування приміщенням квартири АДРЕСА_1. В користування Позивачу виділено житлову кімнату площею 14,3 кв.м., ОСОБА_4 житлову кімнату 22,3 кв.м., ОСОБА_3 житлову кімнату 16,00 кв.м., підсобні приміщення залишено в загальному користуванні.
Проте після ухвалення рішення судом Відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні її кімнатою - не надає ключі від вхідних дверей квартири і не впускає до житла.
Позивач просила суд усунути перешкоди в користуванні житлом, створені Відповідачем, шляхом вселення її в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
У судовому засіданні Позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Пояснила суду, що у спірній квартирі проживає Відповідач, який безпосередньо і перешкоджає їй у користуванні цим житлом. Третя особа брат Відповідача, у спірній квартирі не проживає, оскільки має у власності іншу квартиру, проте він всіляко допомогає їй у вчиненні таких перешкод.
В судове засідання Відповідач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило.
Третя особа у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило.
Суд, обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Позивач є власником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.10.2017 року серії НОМЕР_3 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2017 року (а.с. 6, 7).
У 2017 році позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлений порядок користування приміщенням квартири АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,3 кв.м., ОСОБА_4 житлову кімнату 22,3 кв.м., ОСОБА_3 житлову кімнату 16,00 кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. (а.с.12).
Проте після ухвалення рішення судом Відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням. Так, Відповідач не надає ключі від вхідних дверей квартири і не впускає Позивача до житла.
24 липня 2018 року позивачем було здійснено звернення до дільничого офіцера Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області майора Федорченко О.І., якими було надано висновок по результатах розгляду звернення ОСОБА_1 та рекомендовано для вирішення спірних питань з ОСОБА_7 звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.13, 14).
Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
Крім того, національне законодавство України встановлює наступне.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Крім того, відповідно до частин 1 - 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому Відповідачем не надано суду ані письмових пояснень по суті позову, ані будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів Позивача.
Такими чином, Позивачем у справі доведено що вона є співвласником спірної квартири, несе витрати по її утриманню, проте Відповідач перешкоджає їй у користуванні цією квартирою. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Вимоги Позивача Відповідачем не спростовані, є доведеними та ґрунтуються на нормах матеріального права.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.
При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України, та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Виходячи з викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення необхідно задовольнити повністю.
У звязку із задоволення позову, відповідно до ст. 137, ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 3500,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 9, 150 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263 - 265, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київської апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяВ. П. Цукуров