18.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/2002/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/2002/17
2/205/1835/18

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Шавули В.С., за участю секретаря судового засідання Сербена О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, який діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_2, до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04 квітня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ТДВ «Дніпрокомунтранс», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2017р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2017р. позовні вимоги в частині заявлених вимог до ОСОБА_3 залишені без розгляду.

В уточненій позовній заяві, позивач просить суд стягнути з ТДВ «Дніпрокомунтранс» майнову та моральну шкоду у загальному розмірі 73 682,65 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.11.2016р. з вини ОСОБА_3, який працював на посаді водія у ТДВ «Дніпрокомунтранс», сталась ДТП., внаслідок якої позивачу завдано збитки, які відповідач у добровільному порядку не відшкодовує.

Представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, у якому він посилаючись на невірно виконаний розрахунок завданої майнової шкоди, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2017р. у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, у звязку із чим, провадження у справі було зупинено (а.с.106-107).

Ухвалою суду від 19 червня 2018 року провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду (а.с.116).

Учасник справи про день, час та місце судового розгляду повідомляли відповідно до вимог ст..ст.128-129 ЦПК України.

Представником відповідача надано суду заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності, а також посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивачем надано суду заяву, у якій він просить суд справу розглядати за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2016р. у справі № 205/8938/16-п встановлено, що 16.11.2016р. о 17:40 год. ОСОБА_3, керуючи сміттєвозом, д/н НОМЕР_1, рухаючись по вул. Гербіна на перехресті з вул. Криворізьке шосе, в м. Дніпропетровську не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався головною дорогою, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.37).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до довідки № 702, наданої ТДВ «Дніпрокомунтранс» 15.05.2017р., ОСОБА_3 працював в товаристві водієм автотранспортних засобів з 18.10.2016р. по 26.12.2016р. (а.с.54).

За змістом пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не заперечується факт правомірності керування ОСОБА_3 належним товариству транспортним засобом, суд доходить висновку що ТДВ «Дніпрокомунтранс» є належним відповідачем у даній справі.

Згідно з п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до полісу № АЕ/5374759 автомобіль НОМЕР_3, на момент ДТП був забезпеченим транспортним засобом в ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія».

Згідно з висновком експертного дослідження про оцінку вартості майнової шкоди № 4222 від 30.11.2016р. розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 113 182,65 грн. (а.с.8-36).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

За таких обставин, ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» виплатило власнику пошкодженого транспортного засобу 49 500,00 грн. як відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.38), а відтак сума невідшкодованої позивачу майнової шкоди на момент розгляду цієї справи становить 63 682,65 грн. (113 182,65 грн. 49 500,00 грн.).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на необґрунтованість наданого позивачем висновку експертного дослідження про оцінку вартості майнової шкоди № 4222 від 30.11.2016р., оскільки на вимогу представника відповідача ухвалою суду від 24.11.2017р. у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проте така експертиза не була проведена у звязку з несплатою ТДВ «Дніпрокомунтранс» вартості її проведення (а.а.115).

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач довів факт заподіяння майнової шкоди внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_3, який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, та за участю автомобіля належному відповідачу, тоді як останній не надав жодних доказів на спростування позовних вимог про відшкодування завданої шкоди, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 63 682,65 грн., як відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Повно та всебічно дослідивши причини виникнення і характер обставин, які спричинили завдання моральної шкоди позивачу, розміру і глибину душевних страждань позивача, пережитих останнім у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу та зміною звичайного укладу життя, взявши до уваги необхідність позивачу докладати зусилля для захисту і поновлення своїх прав у судовому порядку, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 10 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 1187, 1188 ЦК України, а також ст.ст. ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_2, до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 26; МФО 300023) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: 51900, м. Камянське, 3-й Баглійський провулок, буд. 31; 20.04.1960р.н.; РНОКПП НОМЕР_4) 63 682,65 грн. (шістдесят три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 65 коп.) на відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 26; МФО 300023) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: 51900, м. Камянське, 3-й Баглійський провулок, буд. 31; 20.04.1960р.н.; РНОКПП НОМЕР_4) 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» (місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 26; МФО 300023) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: 51900, м. Камянське, 3-й Баглійський провулок, буд. 31; 20.04.1960р.н.; РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати у розмірі 1 280,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 26 вересня 2018 року.

СуддяОСОБА_5