Єдиний унікальний номер 237/655/16-ц Номер провадження 22-ц/775/134/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу237/655/16-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Мар?їнського районного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року , -

(суддя - Ліпчанський С.М., ухвала постановлена 09 листопада 2017 року у м. Курахове Донецької області),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мар?їнського районного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року закрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 125776,49 грн. та за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 9596,19 доларів США.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права і, зокрема на те, що судом не враховано, що сума заборгованості у цьому позові стягувалася за інший період ніж у попередніх позовах банку - станом на 25.082016 року, тому сума боргу за відсотками зросла й у доларовому еквіваленті; посилаючись на існування виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 198 549, 83 грн. за період з 25.05.2014 року по 25.06.2015 року, суд не врахував, що рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню; відповідно до рішення третейського суду від 21 листопада 2014 року ніякої загрози неодноразового стягнення у повному розмірі однієї і тієї ж заборгованості не було, можливо позовні вимоги банку за двома позовами повинні бути зменшені на суму 108 623, 56 грн., яку стягнув третейський суд, але це питання повинно вирішуватися в процесі розгляду справи.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника відповідачів ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить розглянути справу у її відсутності та відсутності відповідачів.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 700005674, за умовами якого позивач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 35043,13 доларів США. Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 700005674-П, згідно якого остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань.

Грошові кошти за зазначеним споживчим кредитом в сумі 157484,5 грн. з судного рахунку відповідача були перераховані на поточний рахунок ТОВ «ДП Автосистем» згідно з договором № 052/048 /к-п купівлі продажу автомобіля (по кредитній схемі купівлі - продажу автомобіля), укладеному 05 квітня 2008 року між ТОВ «ДП Автосистем» (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) за автомобіль марки NISSAN X-TRAI та 14174,26 грн. були перераховані на поточний рахунок ДФ ЗАТ «СК ВЕСКО» згідно договору страхування.

У вересні 2014 року поштою, від позивача відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, отримали вимогу про дострокове повернення кредиту (вих. № 83566-102б/б від 18.09.2014), у якій зазначено, що станом на 25.08. 2014 р., прострочення платежів з виплати кредиту складає 92 дні. Загальна сума заборгованості становить 9 410,58 дол. США, що за курсом НБУ становить 125 776,49 грн. В зазначеній вимозі позивач посилається на положення договору і вимагає від позичальника у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту направлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні нарахування.

Відповідно до пункту 12 кредитного договору № 700005674, укладеного 24 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та відповідачем ОСОБА_2 - судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з даним договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» у відповідності до його Регламенту.

ПАТ «Альфа-Банк» скористалося умовами кредитного договору та звернулося з відповідним позовом до Третейського суду, як то передбачено п.12 договору.

Рішенням Постійно діючого Третейського Суду при ВГО «Всеукраїнський Фінансовий Союз» у справі № 3250-2/871/14 від 21 листопаду 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 700005674 від 24 квітня 2008 року задоволено та стягнуто прострочену заборгованість за кредитом - 102 960.89 грн., та відсотках - 5 662. 67 грн. Зазначена заборгованість у сумі 108 623,56 грн., за мотивувальною частиною рішення, утворилася станом на 25.08.2014 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу по справі з підстав п.5 ч.1 ст.205 ЦПК України, яка діяла на час постановлення ухвали, суд виходив з того, що є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, позивач не надав доказів того, що суд відмовив йому у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно Діючого Третейського Суду при ВГО «Всеукраїнський Фінансовий Союз» у справі №3250-2/871/14 від 21 листопада 2014 року або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; при цьому суд вважав обґрунтованим посилання відповідача на загрозу неодноразового стягнення однієї і тієї ж заборгованості, оскільки порушує конституційний принцип, закріплений у ст. 61 Конституції України, відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Проте з такими висновками погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦПК України, яка діяла на час постановлення ухвали, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейського суді виявився неможливим.

Статтею 255 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року, взагалі не передбачає таких підстав закриття провадження у справі.

Так, відповідно до п. 8 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як вбачається з матеріалів справи 25 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 700005674, за умовами якого позивач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 35043,13 доларів США. Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 700005674-П, згідно якого остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань. ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконало, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредит у сумі 35043,13 доларів США, в той час як позичальником зобов'язання належним чином не виконані, в результаті чого станом на 25.08.2014 року утворилася прострочена заборгованість у розмірі 125776,49 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Зазначена позовна заява зареєстрована судом першої інстанції 21.03.2016 року. Ухвалою Мар'їнського районного суду від 21.03.2016 року відкрито провадження по справі.

10 листопада 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів за кредитним договором від 24.04.2008 року, у зв'язку з чим станом на 25.08.2016 року має заборгованість у розмірі 9596,19 доларів США. Відповідач ОСОБА_4 є поручителем за кредитним договором. ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 9596,19 доларів США (що еквівалентно складає 245 470,54 грн.). Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 11.11.2016 року.

Ухвалою суду від 17.08.2017 року об'єднано в одне провадження справу №237/1655/16-ц ( 2/237/12/17) за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та справу № 237/4534/16-ц (2/237/428/17) за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» розглянута позовна заява Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №700005674 від 24.04.2008 року. Рішенням зазначеного суду від 21 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 прострочену заборгованість за кредитом - 102 960.89 грн., та відсотках - 5 662. 67 грн., а всього 108623, 56 грн., яка згідно мотивувальної частини рішення утворилася станом на 25.08.2014 року. Тобто, рішення третейського суду ухвалено до відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і по цій справі ОСОБА_2 не був відповідачем.

Отже, відповідачем у позовних вимогах ПАТ «Альфа-Банк», пред'явлених у вересні 2014 року є ОСОБА_1, а ОСОБА_2 є третьою особою; у позовних вимогах ПАТ «Альфа-Банк», пред'явлених у листопаді 2016 року, відповідачами є ОСОБА_2 та ОСОБА_1; позовні вимоги, які розглядалися третейським судом, пред'явлені до ОСОБА_2 Крім того, за всіма трьома позовами до стягнення зазначена різна сума заборгованості.

Виходячи з викладеного та норм процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 125776,49 грн. та за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 9596,19 доларів США на підставі п.5 ч.1 ст. 205 ЦПК України, в редакції 2004 року (п.8 ч.1 ст. 255 ЦПК України в редакції Закону від 03.10.2017 року).

Доводи, викладені представником відповідачів ОСОБА_3 у відзиву на апеляційну скаргу, є підставою для розгляду справи по суті заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк», а не залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Отже судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального, а це відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Мар?їнського районного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2018 року.

Судді: