Справа № 417/4923/17
Провадження № 2/417/42/18
РІШЕННЯ

Іменем україни

"23" січня 2018 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суду Луганської області в складі:

головуючого судді Логвіненка Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань с.Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

23.11.2017 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 5671,00 грн.

Обгрунтовані позовні вимоги тим, що 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно якого відповідач взяла в борг грошові кошти у розмірі 8221,00 грн. та зобов'язалася повернути вказану суму на протязі двох місяців. В підтвердження укладення договору позики та надання коштів, відповідачем було надано розписку. В зазначений строк відповідач грошові кошти не повернула. Частково повернула борг:

07 червня 2017 року - 1600,00 гривень;

07 липня 2017 року - 250,00 гривень;

19 липня 2017 року - 700,00 гривень.

В подальшому від добровільного виконання своїх обов'язків по поверненню боргу відмовляється.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином (а.с.9) надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином ( а.с.25,26). Причини неявки відповідачем суду не повідомлені, заперечень щодо позову не надано.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

15 березня 2017 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником був укладений договір позики , про що складено розписку (а.с.3).

Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передала, а ОСОБА_2 отримала у займ суму у розмірі 8221,00 гривень, які зобов'язувалася повернути на протязі двох місяців, тобто до 15 травня 2017 року, про що було надано розписку.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Разом з тим, розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача суму боргу заявлену у позові, а саме 5671,00 грн, так як відповідачка частково повернула борг.

Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов до відповідача ОСОБА_2 обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач отримала у позивача 8221,00 гривень за договором позики, однак не виконала зобов'язань по їх поверненню частково повернувши 07 червня 2017 року - 1600,00 гривень; 07 липня 2017 року - 250,00 гривень; 19 липня 2017 року - 700,00 гривень в зв'язку з чим заборгованість за позикою складає 5671,00 грн., що підлягають стягненню в примусовому порядку з ОСОБА_2 на користь позивача.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 22.09.2017 про сплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп., оскільки судом приймається рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі то є необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат.

Керуючись ст. ст. 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) борг за договором позики від 15 березня 2017 року у розмірі 5671 (п'ять тисяч шістсот сімдесят одну) гривню 00 копійок .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору - 640 (шістсот сорок ) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстаенції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Луганської області.

Суддя Т.Г.Логвіненко