Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 711/4458/16-ц

провадження № 61-2844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»,

третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року у складі судді Казидуб О. Г. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 січня 2018 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Новікова О. М., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»

(далі - ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», страхова компанія), третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - Регіональний сервісний центр МВС України в Черкаській області), про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування незаконною, стягнення страхової суми, пені, інфляційних виплат, витрат за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до уточнених позовних вимог просила визнати неправомірними дії ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» у відмові сплатити страхове відшкодування; стягнути з ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» на користь її, ОСОБА_3, страхову виплату у розмірі 1 300 000, 00 грн, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 394 954, 67 грн, за порушення строків виплати страхового відшкодування відповідно до індексу інфляції та трьох процентів річних - 162 500, 00 грн, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн; стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 16 грудня 2015 року відбулося незаконне заволодіння транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», належним їй на праві власності. Між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» 26 листопада 2015 року укладено договір страхування зазначеного транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 виконала всі умови, передбачені цим договором для отримання страхової суми, зокрема, повідомила страхову компанію про страховий випадок, передала ключі від застрахованого автомобіля, а пізніше передала й технічний паспорт на автомобіль, проте відповідач у виплаті страхового відшкодування їй відмовив.

Як на правові підстави позову ОСОБА_3 посилалася на правила статей 22, 611, 612, 625, 979, 988, 990 Цивільного кодексу України, статей 20, 26 Закону України «Про страхування», а також на положення підпункту 9.1.4, пунктів 15.26, 15.27 договору страхування від 26 листопада 2015 року

№ 006-0027782/01НТ.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року позов задоволено частково; судом визнано відмову ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» у виплаті страхового відшкодування неправомірною; стягнуто з ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» на користь ОСОБА_3 страхову виплату у розмірі 1 235 000, 00 грн, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування, що складає 394 954, 67 грн, з урахуванням індексу інфляції, за порушення строків виплати страхового відшкодування, що складало 162 500, 00 грн, а разом 1 792 454, 67 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції зробив висновок на підставі власної оцінки зібраних у справі доказів, що у спірних правовідносинах мав місце страховий випадок, передбачений умовами договору, угон автомобіля; ОСОБА_3 задля отримання страхової суми виконала усі умови договору страхування, а тому наявні підстави для стягнення суми страхового відшкодування. Суд визнав, що вимога про стягнення страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 235 000, 00 грн за вирахуванням відповідно до умов договору страхування 5, 00 % франшизи. Нарахування пені узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, а підлягають застосуванню правила статтею 625 ЦК України про відповідальність за порушення такого зобов'язання. У частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини за договором страхування, які існують між сторонами, є зобов'язальними. У пункті 4 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватись лише тоді, якщо це встановлено договором або законом.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 06 березня 2017 року змінено рішення суду першої інстанції, скасовано в частині стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування в сумі 394 954, 67 грн, індексу інфляції за порушення строків виплати страхового відшкодування в сумі 162 500, 00 грн, судового збору у розмірі 26 886, 82 грн та витрат на правову допомогу у сумі 7 716, 00 грн. Суд ухвалив нове рішення, яким стягнув з ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» на користь ОСОБА_3 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 375 206, 93 грн, індексу інфляції за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 154 374, 37 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхової виплати на користь ОСОБА_3 в сумі 1 235 000, 00 грн залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 06 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не перевірив та не навів мотивів відхилення доводів про відсутність страхового випадку за визначенням укладеного між сторонами договору страхування.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11 січня 2018 року рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року змінено в частині стягнення витрат на правничу допомогу шляхом зменшення їх розміру з 7 716, 16 грн до 7 253, 00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що у спірних правовідносинах мав місце страховий випадок, оскільки незаконне заволодіння застрахованим транспортним засобом відбулося без залишення реєстраційних документів на автомобіль у ньому, оскільки ці документи були в подальшому передані представнику ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», прийняті за актом прийому-передачі. Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставною відмову страхувальника у виплаті страхового відшкодування, оскільки та обставина, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» було залишено в автомобілі й викрадене разом з автомобілем, не відповідає дійсності, оскільки 08 лютого 2016 року позивач передала назване свідоцтво відповідачу.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За твердженням заявника, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували норми пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, частини першої статті 16 та пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування», що підлягали обов'язковому застосуванню, а також неправильно застосовано підпункт 15.11.2 договору страхування, оскільки зазначена умова договору застосовується для розрахунку страхового відшкодування у разі знищення та конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу. Страхова компанія також посилається на неналежне виконання обов'язків ОСОБА_3 відповідно до умов підпунктів 12.3.7 та 13.1.8 договору страхування, зокрема порушення порядку здійснення оформлення відмови від прав власності на застрахований транспортний засіб на користь страховика (абандон).

Щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, то страхова компанія стверджує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не знаходилось в автомобілі на момент його угоду, є припущеннями та не підтверджені доказами у справі. Також заявник стверджує, що апеляційний суд не надав оцінки усім доводам апеляційної скарги. На переконання страхової компанії, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги в частині невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, зокрема, встановивши правомірність рішення відповідача, визнав відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи, ухвалою від 03 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 26 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» укладений договір страхування № 006-0027782/01 НТ транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», № кузова/шасі/ НОМЕР_2, 2013 року випуску, модель: LAND CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком до 26 листопада 2016 року на суму 1 300 000, 00 грн.

Відповідно до підпункту 9.1.4 договору страхування в перелік можливих страхових випадків включено незаконне заволодіння транспортним засобом (угон/викрадення), на випадок настання якого сторонами передбачено обов'язок страховика виплатити відповідне страхове відшкодування.

16 грудня 2015 року застрахований у ПрАТ «СК «БРОБІЗНЕС» автомобіль був викрадений. Відповідно до пункту 8.5 договору страхова сума, яка підлягає виплаті у разі настання страхового випадку та виконання усіх умов страхування, визначена в сумі 1 300 000, 00 грн, відповідно до пункту 8.8 при угоні (незаконному заволодінні транспортним засобом) підлягала вирахуванню 5, 00 % франшизи.

Згідно з рапортом про результати огляду місця події від 16 грудня 2015 року, здійсненого аварійним комісаром ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», а також відповідно до заяви ОСОБА_3 про незаконне заволодіння транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію автомобіля, технічний паспорт на автомобіль та посвідчення водія знаходились у викраденому автомобілі.

Відповідно до акта прийому-передачі від 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 передала представнику ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» ключі від автомобіля в кількості двох екземплярів без передання свідоцтва про реєстрацію автомобіля.

23 грудня 2015 року ОСОБА_4 звертався до ТСЦ №7141 РСЦ МВС в Черкаській області та отримав дублікат посвідчення водія НОМЕР_3.

Листом від 22 січня 2016 року № 104-11 ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» повідомило про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3 Відмова обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_3 подала до страховика заяву про незаконне заволодіння транспортним засобом від 17 грудня 2015 року та рапорт аварійного комісара про результати огляду місця події від 16 грудня 2015 року, відповідно до яких викрадення транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, відбулось разом із залишеними у салоні автомобіля реєстраційними документами (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), а тому відповідно до підпункту 11.1.10 договору страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування.

26 січня 2016 року до Територіального сервісного центру №7141 надійшло звернення від імені власника викраденого автомобіля, згідно з яким оформлена заява № 842882929 щодо отримання свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 на автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER».

01 лютого 2016 року ОСОБА_3 повідомила голову правління ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», що вона знайшла технічний паспорт на викрадений автомобіль, та вважала, що в момент викрадення та після технічний паспорт знаходився у неї, а не у викраденому автомобілі.

Відповідно до акта прийому-передачі від 08 лютого 2016 року ОСОБА_3 у приміщенні ПрАТ «СК «БРОКБІЗСНЕС» передала, а представник страхової компанії прийняв свідоцтво про реєстрацію автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», серія НОМЕР_4 від 16 вересня 2015 року.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував таке.

За правилами статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У пункті 9.2. укладеного між сторонами договору визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу). Страховими випадками є пошкодження, знищення (загибель) або втрата застрахованого транспортного засобу в цілому, або окремих його деталей та частин, внаслідок настання застрахованих ризиків (позначених відміткою «так» в пункті 8.3. договору) під час дії договору, і за умови, що ці події не підпадають під виключення або обмеження страхувальника за договором.

Щодо правил страхування

Відповідно до статті 17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити, зокрема: порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 5.2.8. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених 11 січня 2011 року головою правління ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», збитки внаслідок незаконного заволодіння застрахованого транспортного засобу разом із залишеними в ньому ключами та/або реєстраційними документами на застрахований транспортний засіб, окрім документально підтвердженого випадку незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням сили (розбою).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦПК України, пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 589 ЦК України, пункту 5 частини першої статті 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Відповідно до підпункту 11.1.10 пункту 11.1 договору страхування до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються при пошкодженні, знищенні або втраті транспортного засобу та додаткового обладнання, що безпосередньо або побічно виникли, спричинені або збільшуються внаслідок або під час втрати транспортного засобу внаслідок незаконного заволодіння (набуття права на майно) шляхом обману або зловживання довірою (шахрайство), шляхом вимагання (здирництва), внаслідок незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом разом з ключами та/або реєстраційними документами, що були залишені у цьому транспортному засобі (крім документально підтвердженого випадку незаконного заволодіння транспортного засобу із застосуванням сили, розбою), а також внаслідок втрати ключів від транспортного засобу та/або від механічного протиугінного пристрою, та/або брелоків (пультів) дистанційного керування протиугінними засобами, та/або свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - з моменту їх втрати до моменту надання страхувальником доказів заміни втрачених ключів/пультів/документів.

Відповідно до підпункту 13.1.8 договору страхування страхувальник зобов'язаний у разі угону/викрадення транспортного засобу у триденний строк з моменту повідомлення страховика про подію (з дати повернення в Україну, якщо ця подія сталася поза межами України) передати страховику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та засобів проти викрадення, або довідку органів МВС у разі їх вилучення.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 договору страхування для підтвердження факту настання страхового випадку та подальшого отримання страхового відшкодування страхувальник надає страховику письмове повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, заяву про виплату страхового відшкодування, інші документи, які дають підстави визначити обставини страхового випадку, розмір збитку, а також документи, необхідні для здійснення страхового відшкодування відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі при настанні страхового випадку за ризиком угон/викрадення транспортного засобу: довідку із органів МВС про внесення відомостей про незаконне заволодіння транспортним засобом до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до пункту 15.23 договору страхування за фактом угону/викрадення (незаконного заволодіння) транспортного засобу, за яким розпочато кримінальне провадження, страховик приймає рішення та складає страховий акт про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування не пізніше 3-х місяців з дати отримання заяви страхувальника про угон/викрадення транспортного засобу за умови обов'язкового виконання наступних вимог: страхувальник та/або вигодонабувач зобов'язані забезпечити передачу права власності на застрахований транспортний засіб його власником на користь страховика шляхом укладення договору про передачу права власності (абандону). Абандон повинен передбачати перехід права власності за умови отримання страхувальником та/або вигодонабувачем страхового відшкодування (підпункт 15.23.1); страхувальник та/або вигодонабувач зобов'язані передати страховику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і повний комплект оригінальних ключів та брелків засобів охорони/сигналізації від викраденого транспортного засобу, або довідку МВС про їх вилучення (підпункт 15.23.2); страхувальник та/або вигодонабувач зобов'язані надати повний комплект документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, його обставини і розмір збитку відповідно до розділів 14 та 15 договору.

Згідно з підпунктом 12.3.7 страхувальник зобов'язаний у разі угону/викрадення транспортного засобу, а також при прийнятті страховиком рішення відповідно до підпункту 15.11.2 договору, здійснити передачу (забезпечити передачу, якщо страхувальник не є власником транспортного засобу) прав власності на застрахований транспортний засіб на користь страховика згідно з чинним законодавством за власний рахунок, шляхом укладення договору про передачу права власності (абандон), а також передати страховику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і повний комплект оригінальних ключів від викраденого транспортного засобу або довідку МВС про їх вилучення.

Наведене дає Суду підстави для висновку, що пункт 11.1 укладеного між сторонами договору страхування відповідає зазначеним Правилам добровільного страхування, які завчасно зареєстровано та офіційно оприлюднено страховиком.

Зважаючи на наведені обов'язкові положення, сформульовані в акті законодавства та умовах договору страхування, що відповідає зазначеним Правилам добровільного страхування, а також враховуючи встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд зробив висновок про правомірність дій та рішень страхової компанії у спірних правовідносинах, які відповідають умовам договору. Зокрема, відповідно до підпункту 13.1.8 встановлено обов'язок для страхувальника триденний строк з моменту повідомлення страховика про подію для надання йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Наведені умови та правила страхування, викладені в актах цивільного законодавства, наведених Правилах добровільного страхування, що конкретизовані в укладеному між сторонами договорі, є елементами механізму правового регулювання цивільних відносин, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору. Усі наведені договірні умови та правила є обов'язковими для сторін, вони визначають зміст укладеного договору, який сторонам належить виконувати саме відповідно до його умов.

За правилом частини другої статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до змісту частини першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору, у першу чергу, становлять умови, визначені на розсуд сторін.

При цьому, загальні умови виконання зобов'язання визначені у статті 526 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов'язання є таке, що здійснене відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що страхувальник передала страховику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з порушенням обов'язкових умов договору - після спливу триденного строку - 08 лютого 2016 року, у той час як угон (викрадення) автомобіля відбувся 16 грудня 2015 року, про що одразу було повідомлено страхову компанію.

Ненадання своєчасно страхувальником документів, передбачених договором страхування, є порушенням умов договору. На час розгляду заяви ОСОБА_3 про настання страхового випадку у поданих документах було зазначено про знаходження технічного паспорта на момент викрадення автомобіля у цьому транспортному засобі та лише після отримання листа-відмови страхувальник передала страховику технічний паспорт на автомобіль, який, за її твердженнями, знаходився серед особистих речей.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За встановлених фактичних обставин справи та відповідно до умов договору страхування страховий випадок не настав і виплата страхового відшкодування не здійснюється, дії страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є правомірними, а отже, підстави для стягнення страхового відшкодування, пені та трьох процентів річних відсутні.

Такі порушення норм матеріального права не є формальними та матимуть наслідком скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно із частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги та ухвалення нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову, судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС».

Відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних доручень ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 880, 00 грн та за подання касаційної скарги - 16 000, 00 грн.

Висновки за заявою про поворот виконання рішення суду

Щодо заяви про поворот виконання рішення, поданої ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» до суду касаційної інстанції, яка обґрунтовувалась тим, що 22 січня 2018 року фактично виконано рішення суду у цій справі, про що 24 січня 2018 року приватний виконавець ухвалив постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, а також у зв'язку із наявністю у матеріалах справи оригіналів виконавчих листів з відмітками про повне виконання судового рішення та постанов приватного виконавця ОСОБА_5 від 24 січня 2018 року № 55538664 та №55538402 про закінчення виконавчих проваджень у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду, заява про поворот виконання рішення за правилами частини першої статті 444 ЦПК України підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 409, 412, 416, 444 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 січня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування незаконною, стягнення страхової суми, пені, інфляційних виплат, витрат за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 880, 00 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 16 000, 00 грн.

Заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про поворот виконання рішення суду задовольнити.

У порядку повороту виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 11 січня 2018 року стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» страхову виплату у розмірі 1 235 000, 00 грн, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 394 954, 67 грн, з урахуванням індексу інфляції, за порушення строків виплати страхового відшкодування, що складає 162 500, 00 грн, судові витрати, що складаються з оплати правової допомоги у сумі 7 253, 00 грн, а разом 1 799 707, 67 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик