Справа № 684/634/18
2/684/195/2018 Р І Ш Е Н Н Я
22 жовтня 2018 року Старосинявський райсуд Хмельницької області
головуючої судді Завадської О.П.
при секретарі Олійник Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Стара Синява справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить будинок за адресою АДРЕСА_1.
В даному будинку окрім позивачки зареєстровані її дві дочки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також онуки: ОСОБА_4 і ОСОБА_5
Однак ОСОБА_2 за вище згаданою адресою не проживає з 1990 року, а проживає в Росії, де має сімю, засобів звязку з нею немає.
Оскільки відповідач не проживала в будинку за адресою АДРЕСА_1 з 1990 року і не проживає по даний час, не несе будь-яких витрат на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, позивач вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування даним будинком і повинна бути знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку
Протокольною ухвалою від 22 жовтня 2018 року суд постановив розглянути справу в заочному порядку.
Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.04.2011 року приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Намистюк Л.І. за р.№ 522, набула у власність будинок АДРЕСА_1.
В належному позивачу вище вказаному будинку окрім неї зареєстрована також відповідач ОСОБА_2 На даний час за вказаною адресою проживає позивач ОСОБА_1 її дочка ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_5, ОСОБА_4, а її дочка ОСОБА_2 - відповідач з 1990 року за даною адресою не проживає.
Вказані обставини підтверджуються актом, складеним 19.09.2018 року комісією Старосинявської селищної ради в складі: в.о. старости Назаренко Л.В., діловода Білої І.В., сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що дійсно за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2, яка постійно проживає в Росії.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтвердили вказані обставини, а саме, що відповідач ОСОБА_2 в заявлений позивачем час не проживає в належному позивачу вищевказаному будинку.
Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку.
Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останння не проживає та не користується заявленим житлом тривалий час, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право на користування будинком АДРЕСА_1.
При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 280-284, 355 ЦПК України, на підставі 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.
Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_1.
Повне судове рішення складено 30 жовтня 2018 року.
Суддя _________ О. П. Завадська