Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 133/474/15

провадження № 61-1068 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Гринь Костянтин Андрійович,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду Вінницької області у складі судді Стеблюк Л. П. від 01 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») пред'явило позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 червня 2008 року між банком і відповідачем по справі був укладений кредитний договір № VIKWGA, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 055 доларів США у вигляді непоновлюваної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2015 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню одержаного кредиту та сплаті відсотків відповідно до умов договору належним чином не виконав в повні мірі, у зв'язку з чим у банка виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 06 лютого 2014 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 69 186,14 доларів США , що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року, складає суму в розмірі 1 600 275 грн 46 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, в частині відповідальності позичальника, яка встановлена пунктом 5.3 та пунктом 6.4 кредитного договору № VIKWGA від 10 червня 2008 року - сплати штрафу у розмірі 250 грн + 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш, ніж на 30 днів.

Свої вимоги мотивував тим, що пунктом 8.1 кредитного договору та графіком погашення кредиту (додаток № 2 до Договору), який є невід'ємною частиною договору, встановлено строки внесення платежів по кредиту та відсоткам, а також строки погашення заборгованості, де вказано, що періодом сплати слід вважати період з «3» по «8» число кожного місяця. Також, зобов'язання позичальника встановлені пунктами 2.2.1-2.2.4 кредитного договору.

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що при порушенні зобов'язань із погашення кредиту , позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктами 5.3 та 6.4 кредитного договору передбачено сплату штрафу в розмірі 250 грн - + 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань , передбачених кредитним договором більш, ніж на 30 днів.

Оскільки пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, то положення пунктів 5.3 та 6.4. кредитного договору щодо застосування штрафу, як способу забезпечення зобов'язання суперечать положенням статті 61 Конституції України, про застосування штрафу, оскільки передбачає подвійну юридичну відповідальність за одне й те саме порушення, а тому кредитний договір у цій частині має бути визнаний судом недійсним.

Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення .

Саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за текстом договору кредитної лінії так і додаткової угоди до нього пеня визначається як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним об'єднано в одному проваджені з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту за договором від 10 червня 2008 року № VIKWGA станом на 06 лютого 2015 року 7 776,29 доларів США, що еквівалентно 176 941 грн 70 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 12 928, 40 доларів США, що еквівалентно 295 082 грн 97 коп., заборгованість по сплаті комісії 2 961, 23 доларів США, що еквівалентно 67 379 грн 83 коп., заборгованість по пені 200 000 грн Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним пункт 5.3 та пункт 6.4 кредитного договору від 10 червня 2008 року № VIKWGA, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, в частині відповідальності позичальника, а саме, де зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача за первісним позовом, порушені внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, підлягають захисту у порядку, визначеному статтями 1050, 1054 ЦК України. Крім того, зменшивши суму пені та стягуючи її з відповідача в сумі 200 000 грн суд, відповідно до проведених розрахунків, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки вона значно перевищує розмір збитків.

Разом з тим, вирішуючи спір за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами договору, погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 8 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року, клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, про зупинення провадження у даній справі задоволено. Зупинено апеляційне провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним. Справу призначено до розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована неможливістю розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням по іншій цивільній справі - за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору № VIKWGА від 10 червня 2008 року недійсним, яка призначена до судового розгляду на 19 лютого 2016 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2016 року подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про скасування ухвали апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року із направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

07 квітня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору частково недійсним призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 грудня 2017 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Згідно вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VIKWGA, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 055 доларів США у вигляді непоновлюваної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2018 року (а. с. 9-12).

Відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком до договору між банком і позичальником, щомісячний платіж відповідача становив 492,26 долара США (а.с. 13-14).

Згідно умов кредитного договору (пункти 2.2.1., 2.2.2., 8.1), ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання використовувати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату відсотків відповідно до умов договору та згідно з графіком погашення кредиту (додаток №2 до кредитного договору).

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача із ЗАТ КБ «ПрватБанк» на ПАТ КБ «Приватбанк».

Як вбачається із заяв на видачу готівки позичальником, 10 червня 2008 року за вказаним кредитним договором були отримані від банку грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (а.с.15).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем за договором VIKWGA від 10 червня 2008 року станом на 06 лютого 2015 року, заборгованість ОСОБА_2 становить 69 186,14 доларів США, що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року складає 1 600 275 грн 46 коп:

22606,26 доларів США, що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 6 лютого 2015 року складає 522882 грн 80 коп.- заборгованість за кредитом;

13 394,25 доларів США, що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року складає 309 809 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

2 961,23 доларів США, що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року складає 68 493 грн 25 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

26 919,53 доларів США, що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року складає 622 648 грн 73 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань з договором;

10,81 доларів США, що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року складає 250 грн штраф (фіксована частина);

3 294,06 доларів США , що за курсом 23,13, відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 лютого 2015 року складає 76 191 грн 60 коп - штраф (процентна складова (а.с. 4-7).

Згідно пунктів 5.1., 8.4 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (а.с.10-11).

Пунктами 5.3, 6.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Зупиняючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що розгляд даної справи є неможливим до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору (кредитного договору № VIKWGА від 10 червня 2008 року) недійсним, розгляд якої було призначено на 19 лютого 2016 року.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України, у редакції, що була чинною на момент звернення до суду з відповідним клопотанням, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно до положень статті 304 ЦПК України, у редакції, що була чинною на момент розгляду судом клопотання, справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з'ясувати: як пов'язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 203 ЦПК України, у редакції, що була чинною на момент розгляду судом клопотання, у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 201 цього Кодексу провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Так, задовольняючи клопотання представника ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених обставин, дійшов помилкового висновку про наявність встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі, оскільки не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої (цивільної) справи, чи не призведе це зупинення до затягування розгляду справи, оскільки спочатку судом першої інстанції ухвалено рішення - 10 листопада 2015 року, потім 18 грудня 2015 року подано позовну заяву, 21 грудня 2015 року відкрито провадження у справі № 133/3389/15-ц, яка стала підставою для зупинення.

У зв'язку із цим та з урахуванням приписів статті 201 ЦПК України, у редакції, що була чинною на момент розгляду судом клопотання, постановлена ухвала апеляційного суду про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним є незаконною.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене вище, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду відповідно до положень частини шостої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк