Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 556/1354/15-ц

провадження № 61-1852 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Великожолудська сільська рада Володирецького району Рівненської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області в складі суддів Шеремет А. М., Григоренка М. П., Ковалевича С. П. від 08 грудня 2015 року

В С Т А Н О В И В

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великожолудської сільської ради Володирецького району Рівненської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про надання додаткового строку на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном у три місяці.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4, після якого залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після батька є він, його рідні брати - відповідачі у справі та їхня рідна сестра - ОСОБА_5, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Посилаючись на те, що за домовленістю спадкоємці відмовилися від спадщини на користь сестри, проте після її смерті він дізнався, що ОСОБА_5 спадкове майно не оформила, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено ОСОБА_1 для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий місячний строк, який обчислюється з часу набрання рішенням суду законної сили.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що позивач не оформив свої спадкові права у зв'язку із тим, що право на спадкування спірного будинку було відступлено його сестрі ОСОБА_5, яка, не оформивши свої спадкові права, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому суд вважав це поважною причиною, яка перешкодила позивачу своєчасно особисто звернутись до державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив як із відсутності правових підстав для задоволення позову, визначених частиною 3 статті 1272 ЦК України, так і з порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку із незалученням до участі у справі всіх сторін, чиї права зачіпає виниклий спар, а саме спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_5 - її чоловіка ОСОБА_6

13 січня 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд застосував норми ЦК України 2004 року, тоді як на час виникнення спірних правовідносин діяли норми ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Крім того судом не наданої належної правової оцінки тому факту, що саме смерть сестри ОСОБА_5 і відсутність з її сторони будь-яких дій з приводу прийняття спадщини стали підставою пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини усіма іншими спадкоємцями.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судами установлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті якого відкрилась спадщина на майно, яке складається з житлового будинку по АДРЕСА_1, який спадкоємці домовилися залишити у володінні ОСОБА_5

Також судами встановлено, що ОСОБА_5 після смерті батька залишилась проживати в будинку по АДРЕСА_1, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, спадщину на спірний будинок за життя не оформила.

Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Установивши, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і була прийнята його спадкоємцем до введення в дію ЦК України 2004 року, суд апеляційної інстанції без урахування положень частин четвертої, п'ятої Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосував до цих правовідносин норми статей 1261, 1268 ЦК України 2004 року, які застосуванню не підлягали, і не застосував норми ЦК Української РСР 1963 року, які підлягали застосуванню.

Оскільки нормами Цивільного кодексу 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову немає.

Частинами 1, 3 статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 08 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Великожолудської сільської ради Володирецького району Рівненської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про надання додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило