Постанова

Іменем України

(додаткова)

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 756/12587/14-ц

провадження № 61-781 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій»

представник відповідача - Фрідман Дмитро Аронович

розглянув у відкритому судовому засіданні заявуприватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про винесення додаткового рішення у справі за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» на рішення апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., від 18 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пунктів 4 і 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (далі - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій») про зобов'язання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсаційних виплат, середнього заробітку та вихідної допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 8 грудня 2014 року він був звільнений за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України незаконно оскільки прогулів він не вчиняв. 21 травня 2014 року він подав заяву про звільнення за власним бажанням з 5 червня 2014 року і з цих підстав мав бути звільненим. Наказ про його звільнення був винесений лише 8 грудня 2014 року, що є порушенням статті 148 КЗпП України.

Позивач просив суд визнати незаконним звільнення; зобов'язати відповідача змінити підставу і дату звільнення та видати трудову книжку; стягнути суму невиплаченої заробітної плати з урахуванням компенсаційних виплат у розмірі 1 тис. грн; стягнути компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 2 383 грн 22 коп.; стягнути середній заробіток на підставі статті 117 КЗпП України за весь час затримки розрахунку у розмірі 12 тис. грн; стягнути вихідну допомогу на підставі статті 44 КЗпП України у розмірі 6 тис. грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 на підставі наказу від 8 грудня 2014 року за прогул без поважних причин згідно з пунктом четвертим статті 40 КЗпП України; визнано ОСОБА_4 звільненим з роботи з ПрАТ «Лізинг Інформаційних технологій» з 10 червня 2014 року за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасовано, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року залишено в силі.

25 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» про ухвалення додаткового рішення стосовно вирішення питання про стягнення судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги.

Заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції зокрема складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи видно, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а рішенням суду першої інстанції, що залишено в силі судовим рішенням касаційної інстанції, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

За таких обставин та враховуючи те, що під час постановлення ухвали від 1 лютого 2017 року касаційним судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та компенсувати йому документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 876 грн 96 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Заяву приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про зобов'язання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсаційних виплат, середнього заробітку та вихідної допомоги, задовольнити.

Компенсувати приватному акціонерному товариству «Лізинг інформаційних технологій» витрати на сплату судового збору у розмірі 876 грн 96 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк