АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1201/18 Справа № 0418/6252/12 Головуючий у 1 й інстанції - Карпенко С.Ф. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря - Попазової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року про задоволення подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2015 року тимчасово обмежено ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, документованого паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2, виданий 21.08.2007 року ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області (код 1201), та серії НОМЕР_3 виданий 26.09.2014 року Дніпропетровським МВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (код 1202), у праві виїзду за межі України до виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2012 року по цивільній справі №0418/6252/2012 за виконавчим провадженням ВП №46337599.

З такою ухвалою не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання заявника, посилаючись на те, що вона є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу - скасувати та відмовити заявнику в задоволенні його подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановолено, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2012 року, яке набрало законної сили ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 535 388, 85 грн. та судовий збір - 1820 грн., а всього 3 856 699,36 грн. /т.1 а.с.156, 220-223/.

05.02.2015 року державним виконавцем, керуючись ст.17,19,20,25 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови та виклик направлено сторонам виконавчого провадження /т.2 а.с.103-104,105/.

Постановою від цієї ж дати, 05.02.2015 року накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення - 3 856 699,36 грн. та заборонено його відчудження /т.2.а.с.106-107/.

На виклик держаного виконавця боржник не з'являється, борг не сплачує.

Розглядаючи по суті подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений державним виконавцем строк боржник добровільно рішення суду не виконав, сума боргу є значною, наявні підстави вважати, що ОСОБА_2 може виїхати за межі України, а тому дійшов висновку про задоволення подання державного виконавця.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам процесуального закону.

Згідно ч.3, 4 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Форма і зміст такого подання нормативно врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Мін'юсту України № 512/5 від 02.04.2012 року з послідуючими змінами та доповненнями), зокрема розділом ХІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборони в'їзду в Україну», де визначено, що подання повинно містити: найменування суду, до якого подається подання; реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; реквізити виконавчого провадження; прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число. місяць, рік); підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх обов'язків ( п. 11.1.1 розділу ХІ Інструкції).

У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити ( п. 11.1.2 розділу ХІ Інструкції).

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю( п.п. 11.1.3; 11.1.4 розділу ХІ Інструкції).

В розділі ХІ Інструкції зазначені і інші вимоги щодо форми і змісту подання.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника ( п. 11.1.5 розділу ХІ Інструкції).

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем направлялось боржникові повідомлення про те, що до суду направлено подання про встановлення тимчасового його обмеження у праві виїзду за межі України, як і відсутні докази, що підтверджують факт ухилення боржника від виконання своїх обов'язків щодо стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання (ч.1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

У зв'язку з цим, державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин і таке інше.

Саме невиконання боржником самостійно судового рішення протягом строку наданого держвиконавцем (зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження), не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим написом обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів подання та виконавчого провадження.

З копій документів, що додані заявником до подання не вбачається умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього обов'язків.

Тобто, належних доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, матеріали не містять, отже заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов'язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та його приховування від виконавчих органів, а відділом державної виконавчої служби вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного судового рішення.

Отже, виконавчою службою, в порушення вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які заявник посилається в своєму поданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року - скасувати.

Відмовити головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко