ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4821/18
Провадження № 2/210/2046/18
У Х В А Л А

іменем України

"25" жовтня 2018 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В.., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд встановити факт проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль VOLKSWAGEN T-5 (шасі номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) вартістю 190050,00 гривень та на причіп НОМЕР_3 вартістю 7250,00 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому суд зазначає, що судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема,рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах необхідно вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду та кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. В даному випадку позивач звертається до суду з двома вимогами немайнового характеру та однією вимогою майнового характеру, тому судовий збір повинен сплачуватися за кожну вимогу окремо. Однак, позивачем сплачено судовий збір лише за вимогу майнового характеру.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1973,00 грн. за вимогу майнового характеру, проте позивач звернувся до суду з однією вимогою майнового характеру та двома вимогами немайнового характеру.

Відповідно до ставок судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, пункт 1.1.2 збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 704,80 грн., отже позивачу необхідно сплати судовий збір за дві вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ч.1ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 ЦПК України протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 175,177,185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом- залишити без руху.

Надати позивачу строк протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. В. Ступак