Справа № 336/1166/18
Пр. № 2/336/835/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду с позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини.

В заяві зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду від 24.05.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 800 грн. щомісяця. Ухвалюючи про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд у відповідності до ст. 184 СК України виходив з відсутності у відповідача стабільного доходу. В теперішній час у звязку із змінами майнового стану відповідача, який працевлаштувався і отримує регулярний заробіток, позивач бажає впорядкувати отримання нею аліментів на утримання дитини шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в частці від його заробітку (доходу). Крім того, майновий стан відповідача, як випливає з поданої ним як претендентом на посаду слідчого декларації до Єдиного державного реєстру декларацій значно покращився і характеризується наявністю рухомого і нерухомого майна, в тому числі трьох земельних ділянок, корпоративних прав, а також грошових вкладів у сумі, що дорівнює 32000 доларів США. У звязку з викладеним позивач просить, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначити розмір частки від заробітку відповідача з відступом від мінімального розміру, який встановлений частиною 5 ст. 183 СК України, і стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача.

Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявилась.

ЇЇ представник надав суду заяву, яка містить прохання про задоволення позову, вирішення спору без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і її представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не зявився.

За вказаних обставин суд зі згоди представника позивача, висловленої в його письмовій заяві, постановляє про заочний розгляд справи.

Постановляючи вказане рішення, суд враховує, що підставою для проведення заочного судового розгляду має бути сукупність зазначених в статті 280 ЦПК України передумов, в тому числі відсутність відзиву (а відповідач в цій справі подав відзив), проте при вирішенні цього питання вважає застосувати положення статті 223 ЦПК України про наслідки неявки в судове засідання учасників справи, згідно із якою у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З відзиву відповідача випливає, що позов є необґрунтованим, оскільки ніяких змін в його майновому стані не відбулося, а лише ці зміни, а також зміни сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя можуть зумовити зміну розміру аліментів.

Що стосується наявних в його власності земельних ділянок, а також грошових заощаджень, вони були у нього наявні ще до укладення шлюбу, і в усякому випадку не можуть свідчити на користь покращення його майнового стану після постановлення рішення про стягнення аліментів.

Рішення суду про стягнення з нього аліментів він виконує добровільно, сплачуючи щомісяця на утримання дитини суми, які перевищують розмір стягнутих аліментів. Вимога про встановлення частки від заробітку у вигляді 1/3 частини його заробітної плати підпорядкована не міркуванням благополуччя дитини, а інтересами покращення майнового стану самої позивачки, яка не відмовляє собі в отриманні розваг, здійснюючи регулярні поїздки як по Україні, так і за її межі.

Крім вказаних доводів на користь відмови в задоволенні позову відповідач зазначив, що на його майновому стані відбивається участь в організації життєдіяльності матері, яка є особою похилого віку, а також особою з інвалідністю третьої групи від загального захворювання.

У звязку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з таких міркувань.

Підстави для збільшення або зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів внормовані статтею 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на утримання матері дитини в сумі 300 грн. щомісяця до досягнення донькою трирічного віку (а. с. 6-9).

Цей позов, як зазначено, містить вимогу про стягнення аліментів в частці від усіх доходів батька, в розмірі, що дорівнює 1/3 частині таких доходів.

В силу ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 181 СК України).

Спрямовуючи свої вимоги в русло правовідносин, які внормовані статтею сімейного законодавства про зміну розміру аліментів, позивач фактично просить і про зміну способу їх стягнення, керуючись наданим статтею 181 СК України правом, тому суд при вирішенні спору знаходить за необхідне застосовувати і ці положення сімейного законодавства.

Вказані міркування суду підкріплює висновок Верховного Суду України в постанові Судової палати у цивільних справах від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-143цс13 про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вимога про зміну способу стягнення аліментів обґрунтована доводами і наданими на їх підтвердження фактичними даними про набуття відповідачем стабільного і регулярного доходу у формі заробітної плати, тому суд, враховуючи право одержувача аліментів на обрання способу їх стягнення, вважає за можливе вимогу в цій частині задовольнити.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

При визначенні розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів суд в силу ст. 182 СК України враховує наведені в цій статті обставини і вважає, що домірним як потребі дитини в утриманні, так і майновому стану платника аліментів, буде стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача.

Дійшовши висновку про необхідність визначення такого розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Бере до уваги суд і рівність обовязків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів.

При визначенні розміру частки від заробітку позивача суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, на створення нової сімї і виховання і утримання в ній дітей, а також є сином непрацездатної за віком жінки, що має статус особи з інвалідністю третьої групи і отримує від сина фінансову допомогу, є різноманітними, а покладення на нього обовязку сплачувати третину заробітку лише на утримання дитини було б неспіврозмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення життєвих потреб.

Крім наведених міркувань, суд бере до уваги і працевлаштованість відповідача в лавах Національної поліції України, що значною мірою обмежує його в можливості отримання інших доходів.

На наведені висновки суду про визначення вказаного розміру частки від заробітку відповідача не впливають доводи позову про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, оскільки ця обставина не є визначальною, а лише враховується судом поряд з іншими, сукупність яких передбачена статтею 182 СК України .

Крім того, суд вважає, що вказаний фактор мав би враховуватися при визначенні аліментів в твердій грошовій сумі, а якщо в частці від доходу, - то за наявності доказів про інші джерела таких доходів, окрім заробітку особи, яка уповноважена на виконання функцій держави.

Як зазначено в позові, підставою для висування вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, яка є більшою ніж 800 грн., є одна з передбачених статтею 192 СК України обставин, а саме: покращення майнового стану відповідача, яке втілилось в набутті ним стабільного і регулярного доходу у формі заробітної плати, наявності рухомого і нерухомого майна, банківських вкладів, корпоративних прав, тому суд доходить висновку, що ця вимога потребує вирішення шляхом дослідження доказів про покращення майнового стану відповідача.

Оцінюючи доводи в цій частині, суд вважає, що позивачем не доведено, що покращення майнового стану відбулося після визначення судом розміру аліментів, оскільки не сам по собі рівень фінансового благополуччя і факт наявності певного майна є передумовою для збільшення розміру аліментів, а доведені відомості про динаміку цього рівня в сторону збільшення.

Оприлюднення ж відомостей про майновий стан в доступному для доступу джерелі, яким є декларація про доходи, у відсутність інформації про час набуття тих чи інших матеріальних благ не дає підстав для констатації покращення майнового стану.

Так як стягнення аліментів є триваючим способом захисту права, вирішуючи питання про час, з якого належить присуджувати змінені аліменти, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 191 СК України, про застосування якої просить представник позивача (а. с. 93), аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вказана норма спрямована на захист права стягувача аліментів, які є запорукою забезпечення утримання дитини.

На відміну від наведеного положення закону стаття 192 СК України такого припису не містить, що дає підстави зробити висновок про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі від дня набрання рішенням законної сили.

Підтвердженням такого висновку суду є зміст розяснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за змістом якого аліменти, у новому розмірі, визначеному у відповідності до ст. 192 СК України, сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на викладене суд вважає на необхідне ухвалити про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі з дня набрання рішенням законної сили.

Посилання представника позивача на доречність застосування аналогії закону в справах про стягнення аліментів і присудження аліментів у новому розмірі з дня звернення до суду, як, на думку представника, випливає із змісту постанови Верховного Суду в справі № 489/4826/16-ц, є неспроможними, оскільки викладені в цій постанові Верховного Суду висновки стосуються застосування норм цивільного процесуального законодавства про підсудність справ, повязаних із стягненням аліментів, в частині права на звернення з позовом в цій категорії справ за правилами альтернативної підсудності.

Судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача у доход держави.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 184, 192 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 206, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення і розмір аліментів, що визначені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2015 року, з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрована і проживає аз адресою: АДРЕСА_1, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800 грн. на ? частину заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення донькою повноліття.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у доход держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива