АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/588/18 Суддя-доповідач: Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі

головуючого: - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року (суддя Ференчук О.В.) у цивільній справі № 643/11532/16-ц за позовом ОСОБА_4 до садівницького товариства «50 років Жовтня», голови правління садівницького товариства «50 років Жовтня» Невзорової Ірини Олександрівни про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив скасувати наказ голови правління садівницького товариства «50 років Жовтня» Невзорової І.О. № 11 від 23.06.2016 року про його звільнення з посади електрика за п.4 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді електрика товариства, стягнути з відповідача СТ «50 років Жовтня» на його користь середній заработок за час вимушеного прогулу з 23.06.2016 року до дня поновлення на роботі та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_4 посилався на те, що він з 03.05.2014 року знаходився у трудових відносинах з садівницьким товариством «50 років Жовтня» (далі по тексту Товариство), працював на посаді електрика. Відповідно до наказу від 23.06.2016 року його було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що його було повідомлено 29.06.2016 року.

Вважає звільнення незаконним, проведено з грубим порушенням трудового законодавства, яким регулюються спірні правовідносини. Вказує, що 23 червня 2016 року був присутнім на роботі, належним чином і в повному обсязі виконував всі свої посадові обов'язки, але голова СТ «50 років Жовтня» Незорова І.О. безпідставно звільнила його, повідомивши 26.06.2016 року про його звільнення з 23.06.2016 року за прогули, надати копію наказу відмовилася.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року у задоволенні позовних ОСОБА_4 до СТ «50 років Жовтня» про скасування наказу, про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного порогулу відмовлено.

Цим же рішенням суд залишив без розгляду позов ОСОБА_4 в частині його позовних вимог до голови СТ «50 років Жовтня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просила рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, вважає його незаконним, та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовільнити у повному обсязі .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник позивача вказувала, що суд першої інстанції вірно встановив ту обставину, що відповідачем не доведено відсутності ОСОБА_4 23.06.2016 року на робому місці, оскільки той протягом всього робочого часу 23.06.2016 року знаходився на території СТ «50 років Жовтня», площа якого становить близько 40 га і на якому розташований будинок ОСОБА_4, який є його житлом, однак суд безпідставно відмовив у позову за пропуском строку на звернення з позовом.

Стверджує, що в дійсності причиною звільнення ОСОБА_4 є неприязні стосунки, які виникли між ним і головою СТ «50 років Жовтня» Невзоровою І.О., яка сама 23.06.2016 року була відсутня на роботі, фактично місцезнаходження ОСОБА_4 в цей день ніким не зясовувалося, не вживалися заходи з метою отримання від нього пояснення щодо місця знаходження в цей день. Наказаи та акти, які згодом відповідач надала суду, належним чином не реєструвалися, до відома не доводилися, що унеможливлює встановлення їх походження, а як стверджує ОСОБА_4, акти і протоколи виготовлені в один день і це підтвердила допитана у якості свідка секретар загальних зборів Горюнова.

В судовому засіданні ОСОБА_4 і його представник адвокат Лесик М.С. апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Голова правління СТ «50 років Жовтня» Невзорова І.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказуючи, що звільнила ОСОБА_9 у відповідності із законом, оскільки він не був на робочому місці 23.06.2016 року, ніяких робіт на 20-й алеї СТ не виконував, власного житлового будинку на землях СТ «50 років Жовтня» він не має, зареєстрований за іншою адресою, а на території садового товариства знаходиться лише садовий будинок його дружини, який однак не є робочим місцем ОСОБА_9

Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_9 пропустив без поважних причин встановлений законом місячний строк для звернення до суду з позовом, оскільки на засідання правління СТ «50 років Жовтня», яке відбулося 26.06.2016 року вона повідомила про причину його звільнення, однак він від надання пояснень і отримання копії наказу про звільнення відмовився. Трудова книжка з записом підстав звільнення була скерована на його адресу рекомендованим листом і отримана ним 29.06.2016 року, а позовна заява ОСОБА_4 від 19.09.2016 року про поновлення на роботі надійшла до суду 20.09.2016 року, тобто поза межами передбаченого ст.233 КЗпП України місячного строку.

Отже, голова правління СТ «50 років Жовтня», вказує, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ОСОБА_4 без поважних причин передбаченого законом міячного строку звернення до суду з позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача наказом від 23.06.2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідачем проведено з грубим порушенням вимог ст.149 КЗпП України та інших норм матеріального права, але ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом про скасування наказу та поновлення його на роботі лише 20 вересня 2016 року, тобто з пропуском без поважних причин встановленого ст.233 КЗпП України місячного строку.

Посилаючись на викладене та зміст ст.261 ЦК України щодо визначення початку перебігу строку для звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, суд визнав, що порушене відповідачем право ОСОБА_9 не підлягає судовому захисту.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Зважуючи на викладене, апеляційний суд не приймає посилання відповідача на те, що СТ «50 років Жовтня» є неприбутковою організацією, яка існує в основному за рахунок грошових і матеріальних внесків членів садового товариства, оскільки ці обставини не мають суттєвого значення для вирішення трудового спору.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Отже, строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

За таких обставин суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про вирішення спору за нормами ЦК України.

Крім того, висновок суду щодо пропущення ОСОБА_9 встановленого ст.233 КЗпП України місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі є помилковим і не відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється, що з наказом про звільнення за прогули позивача ознайомлено 29.6.2016р., про що свідчить його особистий підпис.

22 липня 2016 року, тобто в межах місячного строку, ОСОБА_9 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до позовом про поновлення на роботі на посаді електрика СТ «50 років Жовтня», стягнення середнього заробітку за час вимущеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. (справа №643/9078/16-ц).

Вказана позовна заява ОСОБА_9 ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова (суддя Малихін О.Р.) від 25 липня 2016 року у справі №643/9078/16-ц (провадження №2/643/5260/16) залишена без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст.119 ЦПК України з огляду на те, що у якості відповідача ОСОБА_9 в ній була вказана голова СТ «50 років Жовтня» Невозорова І.О., хоча вимога була про поновлення на роботі в СТ «50 років Жовтня» і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з СТ «50 років Жовтня», а не з Невзорової І.О. Позивачу вказаною ухвалою було надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Згідно розписки позивача ОСОБА_9 копію ухвали суду від 25.07.2016 року він отримав 15.09.2016 року, а 20.09.2016 року, виконуючи зазначені в ній приписи про усунення недоліків, подав позовну заяву про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньго заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши у якості відповідача СТ «50 років Жовтня».

Вказана позовна заява 20.09.2016 року була зареєстрована судом як окрема позовна заява, яка вперше надійшла до суду, і розподілена судді Ференчук О.В. (справа №643/11532/16-ц).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова (суддя Ференчук О.В.) від 20 вересня 2016 року у справі №643/11532/16-ц відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова (суддя Малихін О.Р.) від 28 вересня 2016 року у справі №643/9078/16-ц також було відкрито провадження у справі за цим же позовом.

Справи №643/11532/16-ц за позовом ОСОБА_4 до СТ «50 років Жовтня» про скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та №643/9078/16-ц за позовом ОСОБА_9 до голови СТ «50 років Жовтня» Невзорової І.О. про скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу знаходились у провадженні різних суддів, але розглядалися одночасно в одному і тому ж суді.

Саме на цю обставину неодноразово звертала увагу суду голова правління СТ «50 років Жовтня» Невзорова І.О. (а.с.61, 73-74, 107-110).

07 грудня 2016 року Московським районним судом м.Харкова у справі №643/9078/16-ц позовом ОСОБА_4 до голови СТ «50 років Жовтня Невзорової І.О. про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди постановлено ухвалу (с.Малихін О.Р.) про об'єднання вказаної справи з цивільною справою №643/11532/16-ц за позовом ОСОБА_4 до СТ «50 років Жовтня» про скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка знаходилась в провадженні судді Ференчук О.В., в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру - №643/11532/16-ц.

Вказана ухвала ніким із сторін та їх представниками не оскаржена.

Суд першої інстанції фактично розглянув справу і ухвалив 28.09.2017 року рішення щодо обох позовних заяв ОСОБА_4, тобто як щодо позовної заяви ОСОБА_4 до голови СТ «50 років Жовтня» Невзорової І.О. про поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди, поданої до Московського районного суду м.Харкова 22.07.2016 року, так і щодо позовної заяви ОСОБА_4 до СТ «50 років Жовтня» про скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поданої до Московського районного суду м.Харкова 20.09.2016 року.

При цьому, усупереч вимог ст.ст. 2, 8, 208, 210, 213, 214, 215 ЦПК України (в редакції на час вирішення справи судом першої інстанції) суд цим же рішенням залишив без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 до голови правління СТ «50 років Жовтня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди без зазначення правового обґрунтування такого вирішення цих вимог.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України (в ред. ЗУ №2147-V111 від 03.10.2017р.) підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішенн справи, та постановлення нового судового рішення про задоволення позову, зважуючи на таке.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується доказами та не заперечується особами, які беруть участь у справі, що наказом голови правління товариства Невзорової І.О. № 1 від 3 січня 2015 року ОСОБА_4 було переведено на повну ставку на посаду електрика з 3.01.2015 року згідно штатного розпису.

Наказом голови правління товариства Невзорової І.О. від 23 червня 2016 року №11 позивача звільнено звільнено у зв'язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

З тексту наказу вбачається, що підставою для його винесення є відсутність ОСОБА_4 на робочому місці 23 червня 2016 року.

Згідно доповідної записки голови правління товариства Невзорової І.О. від 23.06.2016 року, адресовану правлінню товариства, Невзорова І.О. запропонувала звільнити електрика ОСОБА_4 за прогул без поважних причин у зв'язку з відсутністю останнього на робочому місці 23.06.2016 року.

Обґрунтовуючи заперечення на позов, голова правління СТ «50 років Жовтня» надала суду копію акту від 24.06.2016 року, складеного за участю завідуючого господарством ОСОБА_11 в присутності головного бухгалтера ОСОБА_12 та члена ревізійної комісії ОСОБА_13, в якому зазначено, що електрик ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці 24.06.2016 року, а також копію акту від 25 червня 2016 року про відмову електрика ОСОБА_4 надати письмове пояснення про відсутність на роботі та акту, з якого вбачається, що 25.06.2016 року в кабінеті голови правління ОСОБА_4 запропонували надати пояснення про відсутність його на робочому місці 23-24 червня 2016 року, але він відмовився надати письмові пояснення і отримати трудову книжку. Також надано копію акту від 26 червня 2016 року про відмову електрика ОСОБА_4 на засіданні правління товариства ознайомитись з наказом про його звільнення за прогули без поважних причин від 23.06.2016 року №11 та відмову отримати трудову книжку.

Заперечуючи проти позову, голова правління СТ «50 років Жовтня» Невзорова І.О. також надала складені від імені членів товариства заперечення на позов, в яких вказано, що ОСОБА_4 за півтора роки роботи в СТ своїми діями та бездіяльністю зарекомендував себе як працівник, який не виконує свої обов'язки, всі його дії зведені до вимагання з членів СТ грошей за роботу, за яку отримує заробітну плату.

В подальшому головою правління СТ «50 років Жовтня» Невзоровою І.О. надано суду з метою підтвердження вказаних доводів копії скарг членів СТ «50 років Жовтня» на електрика ОСОБА_4 з приводу ухиляння від обслуговування та ремонту в електричних мереж, в тому числі в належних їм садових будинках, а також про вимагання ним оплати за надані послуги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до вимог закону дійшов до висновку, що відповідачами не доведено дотримання ними вимог закону при звільненні ОСОБА_4, зокрема передбаченого законом порядку зясування обставин порушення внутрішнього трудового розпорядку, порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Рішення суду в частині встановлення факту порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_4 відповідачами не оскаржене.

Доводи, які викладені у запереченнях голови правління СТ «50 років Жовтня» на позовні заяви ОСОБА_4 в суді першої інстанції та на апеляційну скаргу представника позивача не спростовують висновків суду відносно того, що звільнення позивача проведено з грубим порушення діючого законодавства України про працю.

Так, згідно ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Як встановлено судовим розглядом справи зазначених вимог закону відповідачем не дотримано.

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 під розписку ознайомлений з його правами та обов'язками, про умови праці, про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, що він ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, що йому визначено робоче місце, що він ознайомлений з умовами організації роботи в частині забезпечення належного функціонування електричної мережі, місця і способу отримання доручень завгоспа та голови правління СТ «50 років Жовтня», заявок членів СТ на виконання певних робіт.

Надана відповідачем копія посадової інструкції з охорони праці №2 електрика СТ «50 років Жовтня», затверджена наказом від 14.11.2014р., не спростовує висновки суду про невиконання відповідачем вимог ст.29 КЗпП України, оскільки в ній міститься підпис про ознайомлення з текстом лише електрика ОСОБА_14, а не позивача.

Разом з тим, доводи голови правління в частині спростування доводів позивача про знаходження 23.06.2016 року на робочому місці, яким він вважає всю територію СТ «50 років Жовтня», яка становить більше 40 га, з посиланням на те, що усунення несправностей електричних мереж в будинках та на земельних ділянках членів садівничого товариства не відноситься до його повноважень і які обмежуються обов'язком підтримувати належну роботу електричних мереж товариства лише на алеях, не узгоджується з наданими нею суду копіями письмових скарг на імя голови правління, поданих, начебто, членами товариства на електрика ОСОБА_4 з приводу його ухилення від виконання їх похань про виконання певних робіт саме в садових будинках.

Зазначені доводи голови правління СТ «50 років Жовтня» не лише не спростовують доводи позивача, а навпаки, свідчать про наявність у голови правління товариства мотиву позбутися електрика ОСОБА_4 у зв'язку з надодженням на нього скарг від членів товариства.

Питання доцільності утримання того чи іншого працівника в СТ «50 років Жовтня» не є предметом розгляду справи. Вирішення цього питання відноситься виключно до повноважень СТ «50 років Жовтня» та органів його управління в межах визначених Статутом повноважень.

Однак вирішення такого питання має бути здійснено у відповідності із законом.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, законодавством передбачено певний порядок застосування дисциплінарних стягнень та звільнення працівника за прогул. Даний порядок товариством дотримано не було. З матеріалів справи вбачається, що до видання наказу 23.06.2016р. про звільнення за прогул відносно ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку стягнення не накладалися.

Як зазначає відповідач, ОСОБА_4 був відсутнім на робочому місці 23 червня та 24 червня 2016 року.

Між тим, службове розслідування щодо цих обставин проведено не було, пояснення від нього не витребувалися. Підставою для звільнення були акти від 23 і 24 червня 2016 року щодо відсутності позивача на робочому місці та доповідна записка голови правління товариства від 25 червня 2016 року.

Тобто, факт відсутності позивача на роботі підтверджує тільки доповідна записка голови правління, оскільки складені комісією у подальшому акти від 23, 24 та 25 червня 2016 року лише констатують відсутність позивача саме на підставі доповідної голови правління.

При цьому в своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначає, що на роботі був присутній, весь час він знаходився на території товариства. Оскільки його робоче місце відповідачем визначено не було, то у звязку з відсутністю чітко визначеного робочого місця він весь час знаходився в межах території товариства.

Інших доказів, окрім доповідної записки та актів щодо відсутності позивача на робочому місці товариством не надано.

Обставини, на які посилається позивач щодо його перебування на території товариства відповідачем не спростовано.

Наказ про звільнення видано 23 червня 2016 року. Пояснення ОСОБА_4 запропоновано надати лише 25 червня 2016 року, тобто вже після його звільнення, що не відповідає вимогам закону.

Беззаперечних доказів порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни товариством не надано.

Відповідно до ст. 235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, ОСОБА_4 має бути поновлено на роботі на посаді електрика садівницького товариства «50 років Жовтня» з 24 червня 2016 року.

За ч. 2 ст 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки про середню заробітну плату ОСОБА_4, вбачається, що його середня заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні за квітень та травень 2016 року складає 1850грн., середньоденна заробітна плата становить 92 грн. 50 коп.

ОСОБА_4 звільнено 23 червня 2016 року. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу з червня 2016 року по грудень 2017 року становить 388 днів. Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 35909 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Позивач визначив розмір компенсації за моральну шкоду, заподіяну йому незаконним звільненням у розмірі 10 000 грн. Між тим, колегія суддів враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з визначенням її розміру у 1 000 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про безпідставне затягування позивачем розгляду справи, оскільки таких даних матеріали справи не містять.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України (в ред. ЗУ №2147-V111 від 03.10.2017р.) та Закону України «Про судовий збір»

Постанова суду апеляційної інстанції підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_15 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць згідно вимог п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381-384, 389, 430 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 рокускасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_4 до садівницького товариства «50 років Жовтня», голови правління садівницького товариства «50 років Жовтня» Невзорової Ірини Олександрівни про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ голови правління садівницького товариства «50 років Жовтня» Невзорової І.О. № 11 від 23.06.2016 року про звільнення ОСОБА_4з посади електрика на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП.

Поновити ОСОБА_4 на роботі садівницького товариства «50 років Жовтня» на посаді електрика з 24 червня 2016 року.

Стягнути з садівницького товариства «50 років Жовтня» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35 909 (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 40 коп.

Стягнути з садівницького товариства «50 років Жовтня» на користь ОСОБА_4 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 (однієї тисячи) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з садівницького товариства «50 років Жовтня» на користь держави судовий збір у розмірі 3417 (три тисячі чотириста сімнадцять) грн. 44 коп.

Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 1850 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят) грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді колегії: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна