АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/242/18 Справа № 203/6827/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Попазової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до відповідачів, в якому просило стягнути з ФОП ОСОБА_3 та з ОСОБА_2, як з поручителя, заборгованість за кредитним договором № EL-SME301/185/2007 від 07.09.2017 року, укладеним між ЗАТ «ОТП банк» та ФОП ОСОБА_3, у сумі 200196,37 грн. /а.с.2-5/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2017 року провадження у справі в частині заявлених позивачем вимог до ФОП ОСОБА_3 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення ухвали). Вказана ухвала набрала законної сили, позивачем не оскаржувалась /а.с.156/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено /а.с.157-159/.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги до ОСОБА_2 у повному обсязі /а.с.161-163/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк», та ФОП ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №EL-SME301/185/2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 200 000 грн. з кінцевим терміном повернення - 07.09.2010 року.

Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання обладнання, а ФОП ОСОБА_3 зобовязалась щомісяця сплачувати кредит та нараховані відсотки згідно графіка, а у разі порушення цих умов договору передбачено нарахування штрафних санкцій /а.с. 8-15/.

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 цього ж дня, 07.09.2007 року, укладено договір поруки №SR-SME301/185/2007, згідно якого останній взяв на себе зобовязання солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником всіх боргових зобовязань перед банком, що випливають із кредитного договору №EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007 року /а.с.16-17/.

За договором про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема, за кредитним договором №EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007 року /а.с. 27-36/.

ФОП ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови кредитного договору, а тому станом на 20.10.2014 року утворилась заборгованість в сумі 200196,37 грн., з яких: 171041,91 грн. залишок заборгованості за кредитом, 29154,46 грн. пеня за прострочення виконання зобовязань /а.с 144/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що первісний кредитор - ПАТ «ОТП «Банк» у відповідності до умов п.1.9.1 кредитного договору та в порядку ст.1050 ЦК України, використав своє право на дострокове стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши останнім 23.09.2008 року письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних з ним платежів, таким чином змінивши строк виконання основного зобовязання. Позовна заява до позичальника та поручителя ПАТ«ОТП «Банк» до суду не предявлялась, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була подана лише 29.10.2014 року. З огляду на це, а також враховуючи, що останні платежі щодо погашення кредиту та відсотків позичальником були здійснені в квітні 2012 року та грудні 2011 року, відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що порука відповідача ОСОБА_2, в силу ч.4 ст.559 ЦК України, на момент предявлення позову, є такою, що припинилась /а.с.158/.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального закону.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно, 23.09.2008 року банк направив боржнику ФОП ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2 досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 204056,16 грн., запропонувавши сплатити борг протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вказаної вимоги /а.с.131,133/.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у подальшому, 15.09.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору №EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007 року, яким сторони внесли зміни та доповнення до основного кредитного договору, зокрема, визначили дату остаточного повернення кредиту як 15.06.2015 року /а.с.22/.

Цього ж дня, 15.09.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-SME301/185/2007 від 07.09.2007 року, яким, відповідно до вищевказаного додаткового кредитного договору, були внесені зміни до основного договору поруки, в тому числі щодо строку повернення боржником кредитних коштів /а.с.73-75/.

Вказані обставини щодо укладання додаткових договорів залишились поза увагою суду першої інстанції.

Строк виконання основного зобовязання 15.06.2015 року, а з позовною заявою позивач звернувся 29.10.2014 року, а отже, з огляду на вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки.

Таким чином, оскільки у ФОП ОСОБА_3 перед банком існує заборгованість за кредитним договором у сумі 200196,37 грн., яка нею добровільно не погашається, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, колегія суддів приходить до висновку про стягнення цієї заборгованості зі ОСОБА_2, як з поручителя, відповідно до умов договору поруки №SR-SME301/185/2007 від 07.09.2007 року та додаткового договору №1 до нього від 15.09.2011 року.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, колегія суддів виходить з норм ч.2 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені останнім судові витрати, а саме судовий збір у сумі 4203,17 грн., з яких 2001,01 грн. судовий збір за подання позовної заяви 2001,01 грн. та 2202,16 грн. за подання апеляційної скарги /а.с.1,165/.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 Анатолійовичана на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № EL-SME301/185/2007 від 07 вересня 2017 року у сумі 200196,37 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом -171041,91 грн. та штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором 29154,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 Анатолійовичана на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 4203,17 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_4