Справа № 127/1542/17
Провадження № 22-ц/772/2054/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 рокуСправа № 127/1542/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ : головуючого Копаничук С.Г.

суддів: Медвецького С.К.,Оніщука В.В.

учасники справи:

позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії «Держексімбанк» в м. Вінниці ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справив м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду від 04.05.2018 року у справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії «Укрексімбанк» в м.Вінниці до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , ухвалене в приміщенні Вінницького міського суду суддею Жмудь О.О. , повний текст якого складено 14.05.2018 року,-

В с т а н о в и в :

25.01.2017 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії «Держексімбанк» в м.Вінниці звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7407С12 від 05.04.2007 року .Зазначив ,що відповідно до умов укладеного між ними договору, ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 47 000 дол. США на строк до 03.04.2014 року зі сплатою відсотків на умовах LIBOR (12m)+8,67%, але не нижче 14% річних та інших передбачених платежів та погашенням згідно графіку ,що є невідємною частиною договору. 21 січня 2013 року між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, за умовами якого з 01 лютого 2013 року скасовано сплату комісії за управління кредитом. У звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань по договору 29.11.2013 року банк направив відповідачу письмову вимогу про дострокове погашення боргу за кредитним договором в повному обсязі протягом 60 календарних днів, яка виконана не була.

Рішенням Вінницького міського суду від 24.04.2014 року по справі № 127/3672/14-ц на користь банку з відповідача була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 11 208, 67 дол. США, з яких 10 943,83 дол. США - основний борг; 264, 84 дол. США- проценти за період з 01.12.2013 по 31.01.2014 року, 11 384, 21 грн. - пеня за період прострочки 26.02.2013 по 25.02.2014 року. В ході примусового виконання вказаного рішення суду Замостянським відділом ДВС з відповідача було стягнуто визначену в рішенні суду заборгованість.

Вважає,що після звернення до суду з позовом у лютому 2014 року у відповідача станом на 24.01.2017 року існує заборгованість у вигляді процентів за кредитом за період з 01.02.2014 року по 14.07.2016 року в розмірі 2 182,66 дол. США та пені - 30 753, 19 гривень, з яких за прострочення кредиту в період 25.01.2016 р. - 14.07.2016 р. - 10 204,26 гривень та 20 548,93 гривень за просторочені в період 25.01.2016 р. - 24.01.2017 р. відсотки. Посилаючись на ст.ст.526,625,1050,1054 ЦК України,просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором , а також судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 04.05.2018 року з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 182,66 дол. США відсотків за період з 01.02.2014 року по 14.07.2016 року ; 30 753, 19 грн. пені за порушення умов кредитного договору, а саме: за прострочення погашення кредиту за період 25.01.2016 р. - 14.07.2016 р. 10 204,26 грн. та прострочення сплати процентів за період 25.01.2016 р. - 24.01.2017 р. - 20 548,93 грн.,а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ,посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Зокрема,зазначив, що суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про обєднання даної справи з іншими справами за участю цих же сторін; не застосував при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду,зокрема, по аналогічній справі 127/1544/17-ц та ОСОБА_4 Верховного Суду по справі № 310/11534/13-ц ,згідно яких право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Заперечуючи у відзиві проти скарги, представник позивача вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Зазначив, що кредитний договір не містить умов ,що обмежували б право банку на нарахування відсотків після настання передбаченого договором строку погашення основного боргу, оскільки вказане не відповідає ст.ст.536,1048 ч.1 , внутрішнім документам банку - Положенню про бухгалтерський облік та про кредитування АТ «Укрексімбанк».

Відповідно до п.п.8, 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону №2147 -VІІІ від від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1,2,4,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст.264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Вбачається , що відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору № 7407с12 від 05.04.2007 року ,ОСОБА_3 отримав у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» кредит у розмірі 47000 доларів США строком до 03.04.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі : LIBOR (12m)+8,67%, але не нижче 14% річних та щомісячним погашенням рівними частинами у валюті кредиту згідно графіку погашення ,що є невідємною частиною договору. Строки, передбачені графіком надання та погашення кредиту договором, є обовязковими.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання зобовязань за цим договором Позичальник сплачує банку пеню, передбачену Договором,а п.2.4.2 договору передбачено у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, Позичальник сплачує Банку за кожен день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим договором у повному обсязі.

21.01.2013 року між банком та відповідачем була укладена Додатковою угодою від 21.01.2013 року до кредитного договору згідно якої з 01.02.2013 року скасовується комісія за управління кредитом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2014 року по справі № 127/3672/14-ц, що набрало законної сили, з ОСОБА_3на користь позивача стягнуто заборгованість по тілу кредиту і відсотках - 11208,67 доларів США та по пені -11384,21 грн. з яких 10 943,83 дол. США - основний борг; 264, 84 дол. США- проценти за період з 01.12.2013 по 31.01.2014 року, 11 384, 21 грн. - пеня за період прострочки 26.02.2013 по 25.02.2014 року.

З розрахунку заборгованості відповідача вбачається продовження нарахування банком відсотків та пені за договором № 7407с12 від 05.04.2007 року ,які станом на 24.01.2017 року складають : 2 182,66 дол. США - відсотків за період з 01.02.2014 року по 14.07.2016 року та 30 753, 19 грн. - пені за порушення умов договору ,що складається з пені за прострочення з 25.01.2016 р. по 14.07.2016 р погашення кредиту - 10 204,26 грн. та прострочення сплати відсотків за період 25.01.2016 р. - 24.01.2017 р. - 20 548,93 грн. ,що підтверджується випискою про рух коштів по рахункам обліку заборгованості відповідача .

На обгрунтування позовних вимог Банк послався на те, що протягом часу в період якого рішення перебувало на виконанні , відповідно до умов кредитного договору і ст.ст.536,ч.1 ст.1048 ЦК України , він має право на нарахування відсотків та пені за прострочення виконання зобовязання.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того,що оскільки позика не була вчасно повернута відповідачем ,банк ,на підставі ст.ст.1048,1049 ЦК , має право на продовження нарахування відсотків за користування коштами у передбаченому договором розмірі та неустойки у вигляді пені за прострочення погашення сум по договору,а відтак стягнув їх у заявленому позивачем у розрахунку розмірі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Правовідносини сторін відповідно до встановлених обставин регулюються параграфом 1 Глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад"ЦК України, зокрема,ст.ст.526,530,536,599,610,629,1048-1050 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. cт. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом,а згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві .Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що одночасно з виникненням події невиконання зобов'язань, зазначеної у пункті 4.1 цього договору, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню.

Постановляючи рішення у справі ,суд не врахував того,що позика надавалась банком в порядку і на строк кредитування ,передбачений умовами договору,тобто на строк до 03.04.2014 року.Вказане означає ,що протягом дії цього строку сторони брали на себе здійснення своїх прав та виконання обов'язків за договором . Зокрема, відповідач брав на себе обов'язок щодо виконання умов договору у вигляді сплати відсотків за користування кредитом у розмірі ,передбаченому в пунктах 2.2.1, 2.5.1 , лише на строк кредитування, тобто до 03.04.2014 року .

Разом з тим, це не означає,що відповідач звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, що мало місце під час його дії і після зазначеного строку,оскільки зобов'язання за договором припиняється належним виконанням,тобто обовязок щодо повернення коштів позивачу з відсотками за час кредитування має тривати до повного їх повернення із застосуванням щодо прострочених сум ст.625 ЦК України .

Відтак, мають різний зміст поняття «строк надання кредиту,протягом якого сторони домовились здійснювати свої права та обов'язки за ним та «строк виконання зобов'язань»,які тривають до повного їх виконання.

Разом із тим,право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється не тільки після закінчення визначеного договором строку кредитування, а й у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України .

Вказане витікає із правових висновків щодо застосування відповідних норм права викладених у постановах ОСОБА_4 Верховного Суду по справах №444/9519/12від 28.03.2018 року та № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 року ,що в силу ч.4 ст.263 ЦПК, повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин норм права.Зокрема,у постанові по справі №444/9519/12від 28.03.2018 року зазначено :

«Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).»

У правовому висновку ОСОБА_4 Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження N 14-154цс18) зазначено, що що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з шістдесятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

При цьому, ОСОБА_4 Верховного Суду відступила від попередніх правових висновків викладеноих у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1206цс15, постановах N 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, N 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року, N 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, N 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року, які були застосовані судами попередніх інстанцій у справі, яка переглядається.

Отже , право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Встановлено, що 29.11.2013 року через порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту на підставі п.2.6.2, 4.2 кредитного договору, банк скористався правом дострокової вимоги погашення боргу по кредиту передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України і на адресу відповідача 02.02.2014 року направив вимогу про дострокове погашення боргу в повному обсязі протягом 60 календарних днів (а.с.9т.1),яку відповідач до не виконав по 01.02.2014 року включно.

25.02.2014 року банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за даним кредитним договором.

Рішенням Вінницького міського суд від 24.04.2014 р. у справі №127/3672/14-ц з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за основним зобовязанням станом на 05.02.2014 року в розмірі 10943,83 доларів США, простроченими відсотками станом на 31.01.2014 року в розмірі 264,84 долари США , а також пеня за прострочений кредит станом на 25.02.2014 року в розмірі 11 259,14 грн. та пеня за прострочені відсотки станом на 25.02.2014 року в розмірі 125,07 грн.Тобто, був стягнутий увесь існуючий на 01.02.2014 року борг по кредиту.

10.07.2014 року на стягнення боргу був виписаний виконавчий лист №127/3672/14 ,а постановою державного виконавця Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ від 17.07.2014 року відкрито виконавче провадження .

У ході примусового виконання рішення суду Замостянським відділом ДВС Вінницького МУЮ станом на 15.07.2016 року (зворот а.с. 17 т.1), за рахунок коштів, стягнутих з боржника у зведеному виконавчому провадженні № 48034597, заборгованість за в/л №127/3672/14 перед банком була повністю погашена.

Оскільки узгоджені сторонами у договорі строк кредитування по 03.04.2014 року , був змінений банком на такий що настав достроково , чим банк змінив зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені , після пред'явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припинилось з витіком 60 днів ,тобто з 01.02.2014 року .

Відтак , заперечення позивача про те,що передбачений умовами кредитного договору розмір процентів та пені нараховуються за прострочення виконання зобов'язання і після спливу строку дії кредитного договору, до повного виконання відповідачем зобов'язань, не грунтуються на умовах кредитного договору та вимогах закону.

Враховуючи викладене , суд першої інстанції неповно зясував обставини наявності забопргованості у відповідача , якими обґрунтовувалися вимогипозивача, неправильно затосував норми права та дійшов помилкового висновку про те, що до повного виконання зобов'язань за кредитним договором банк має право на стягнення процентів та пені, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню ,а рішення суду в силу п.п.1-4 ч1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволена, то понесені відповідачем в судові витрати в сумі 2414,40 грн. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.367,368,374,376,382,384 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Вінницького міського суду від 04.05.2018 року скасувати.

В задоволенні позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії «Укрексімбанк» в м.Вінниці до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ПАТ«Державний експортно-імпортний банк України», м.Київ, вул. Антоновича,127, ід.код 00032112, на користь ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,ІПН НОМЕР_1 2414,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.