АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання наказу незаконним, поновлення на попередній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання наказу незаконним, поновлення на попередній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16 червня 2017 року (а.с.186-187) просив визнати незаконним наказ ПАТ «Укртелеком» № 2842/вк від 03 вересня 2015 року «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі» в частині: п. 1 Скасувати наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 р. № 2510/Вк «Про поновлення на роботі»; п. 2 Визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення ОСОБА_2.», також просив поновити позивача на посаді юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з моменту звільнення - з 03 вересня 2015 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03 вересня 2015 року по день поновлення позивача на роботі в сумі 77917 грн. 37 коп. (станом на 29 червня 2017 року), допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в сумі - 3799 грн. 62 коп., а також стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім цього, просить визнати недійсним запис у трудовій книжці позивача за № 23 без дати «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року про поновлення на роботі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено» та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» видати йому дублікат трудової книжки без внесення запису за № 23 без дати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 29 грудня 2002 року вона працювала у ПАТ «Укртелеком» юрисконсультом 2 категорії, її останнє робоче місце було у м. Павлограді у відділі правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком». Наказом від 09 січня 2015 року позивача було звільнено 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з 13 січня 2015 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укртелеком» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, було частково задоволено позовні вимоги та ухвалено: визнати незаконним наказ директора Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» № 26/Вк від 09 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_2, юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з 12 січня 2015 року та стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 14268 грн. 96 коп.. Зобов'язано ПАТ «Укртелеком» видати ОСОБА_2 дублікат трудової книжки без внесення запису про звільнення № 19 від 12 січня 2015 року.»

30 липня 2015 року відповідач виконав рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області в частині, що підлягало негайному виконанню, видавши Наказ № 2510/вк від 30 липня 2015 року «Про поновлення на роботі» ОСОБА_2

02 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року скасовано.

03 вересня 2015 року відповідачем видано Наказ № 2842/вк «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі», яким вирішено: визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення ОСОБА_2.» та в наказі зазначено: начальнику відділу адміністрування персоналу видати ОСОБА_2 трудову книжку, ознайомити ОСОБА_2 з цим наказом під підпис, начальнику відділу бухгалтерського та податкового обліку провести розрахунки з ОСОБА_2 за відпрацьований час та виплатити грошову компенсацію за 3 (три) календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30 липня 2015 року по 03 вересня 2015 року.

Після цього, відповідач вніс у трудову книжку позивача запис № 23 без дати «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року про поновлення на роботі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено», у зв'язку з чим вважає, що її права порушені.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено: визнати незаконним наказ ПАТ «Укртелеком» № 2842/вк від 03 вересня 2015 року «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі» в частині: п. 1 Скасувати наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 рок № 2510/Вк «Про поновлення на роботі»; п. 2 Визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення ОСОБА_2.», поновити ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з 04 вересня 2015 року, стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 04 вересня 2015 року по 03 липня 2017 року в сумі 77464,00 грн. допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 стягнення суми в межах місячного платежу, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Цим же рішенням також ухвалено: визнати недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_2 за № 23 без дати «Запис № 22 вважати недійсним.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року про поновлення на роботі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено» та зобов'язати ПАТ «Укртелеком» видати ОСОБА_2 дублікат трудової книжки без внесення запису за № 23 без дати, стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь держави судові витрати у сумі 1461,60 грн. за три вимоги немайнового характеру, чтягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь держави судові витрати у сумі 774,64грн. за вимогу майнового характеру. В іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року у справі 185/1568/15-ц, яке набрало чинності 26 липня 2016 року, встановлено, що наказом № 190-к ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ПАТ «Укртелеком» з 29 грудня 2002 року. Наказом №1156/ВК ОСОБА_2 переведена з 01 січня 2010 року до відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з робочим місцем у м. Павлограді. Наказом № 26/вк від 09 січня 2015 року звільнено ОСОБА_2 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України та суд цим рішенням поновив позивачку на роботі. (а.с. 11-12)

02 вересня 2015 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16червня 2015 року у справі 185/1568/15-ц. (а.с. 14-18)

03 вересня 2015 року наказом ПАТ «Укртелеком» №2842/вк «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 р. № 2510/вк «Про поновлення на роботі», яким вирішено: визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення ОСОБА_2.». Начальнику відділу адміністрування персоналу видати ОСОБА_2 трудову книжку. Ознайомити ОСОБА_2 з цим наказом під підпис. Начальнику відділу бухгалтерського та податкового обліку провести розрахунки з ОСОБА_2 за відпрацьований час та виплатити грошову компенсацію за 3 (три) календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30 липня 2015 року по 03 вересня 2015 року. (а.с. 19)

17 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, справу № 185/1568/15-ц направлено на новий розгляд до апеляційного суду. (а.с. 96-98)

26 липня 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області змінено рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року у справі 185/1568/15-ц в частині стягнення з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 99-103), яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року (а.с.89-91).

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України визначено підстави припинення трудового договору: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 40 КЗпП України визначено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачку 30 червня 2015 року було поновлено на попередній посаді із попередніми умовами праці, її оплати, трудового розпорядку на підставі судового рішення, а 02 вересня 2015 року підставу поновлення на роботі, тобто рішення Павлоградського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року було скасовано.

У відповідноності до вимог ст.40 КЗпП України розірвання трудового договору із ініціативи власника з працівником повинно було відбуватися у встановленому законом способу та порядку такого розірвання, яке існувало до поновлення позивача на роботі. Разом з тим при негайному виконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі він продовжує певний час перебувати у трудових відносинах, а тому при скасуванні рішення суду про поновлення його на роботі роботодавець зобов'язаний звільнити працівника з урахуванням фактично відпрацьованого в порядку поновлення на роботі часу, але з тієї ж підстави, з якої він був звільнений до поновлення на роботі.

Так, судом встановлено та зазначалося вище, що відповідач після скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року визнав таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення ОСОБА_2.» та позивачка була звільно з роботи за скороченням чисельності штату з 21 січня 2015 року та їй було проведено розрахунки за відпрацьований час та виплатичено грошову компенсацію за 3 (три) календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30 липня 2015 року по 03 вересня 2015 року, тобто звільно позивача було з тієї ж підстави з урахування відпрацьованого часу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Крім того, встановлено, що підставою для поновлення на роботі стало те, що відповідач звільнив позивачку під час її тимчасової непрацездатності, у зв'язку з чим наказом Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 16 червня 2016 року №597 на підставі рішення суду було внесено зміни до наказу №26/вк від 09 січня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_2.» та, з урахування листка непрацездатності серії АГХ №773544 від 09 січня 2015 року, змінено дату звільнення з 12 січня 2015 року на 21 січня 2015 року, з тих підстав, що лікарняний лист був закритий 20 січня 2015 року, у зв'язку з чим відповідачем вимоги закону дотримані, а тому немає підстав для застосування ст. 235 КЗпП України.

За таких обставин підстави для задоволення позову про поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу немає.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2371 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

А пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Так, звертаючись до суду позивачка зазначила, що що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 5000 грн., разом з цим ці вимоги є необгрунтованими, оскільки доказів вини відповідача немає, а сам наказ про звільнення позивачки з роботи з урахуванням всіх змін до нього, є чинним та порушень норм КЗпП України не вбачається, крім того, позивач не надала жодних належних доказів заподіяння такої шкоди, у зв'язку з чим ці позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що відповідач при заповненні трудової книжки позивача порушив вимоги 2.26., 2.27., 2.3. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», а саме: в трудовій книжці був поставлений порядковий номер запису, але відсутній запис в графі 2 - дата місяць та рік запису, у графі 3 - записано «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року про поновлення на роботі скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено.». У цій графі відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону.

Разом з цим, у п. 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

За таких обставин відповідачем були вчинені записи під №22 та №23 у відповідності із вказаною інструкцією та посилання у даному випадку при записі про недійсний наказ на підставі рішення суду, на статтю та пункт закону не є необхідним.

Проте суд першої інстанції на вказні обставини уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова