Номер провадження: 22-ц/785/193/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третьої особи на стороні відповідача: ТОВ «Укрборг» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який просила визнати кредитний договір №490938723 укладений 07.14.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 недійсним, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 17.04.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та її донькою ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №490938723 сума кредиту складала 7907,28 грн.

Про існування договору ОСОБА_3 дізналась після отримала повідомлення з банку про сплату боргу та відсотків.

Згідно з повідомлення ТОВ «Укрборг» за договором доручення №-КА4/АБ від 24.02.2012 року «ПАТ «Альфа-Банк» надав права вимоги зі стягнення проблемної заборгованості ТОВ «Укрборг». ОСОБА_3 сплатила відповідачу за доньку за кредитним договором №4,9% дострокового погашення боргу, що складає 9163 грн. 20.04.2015 року. Сума боргу складає 2812,69 грн. Кредит був оформлений на доньку ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом 2-ої групи вже тривалий термін часу (з 18 років) та перебуває на обліку в ОПНД з приводу загального захворювання «шизофренія».

Отже, на час оформлення кредиту ОСОБА_4 була хвора, що підтверджується документацією лікарень.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2016 року визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною.

Призначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над недієздатною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В рішенні зазначено, що недієздатність настала з 18 років.

Кредитний договір №490938723 від 07.14.2015 року не відповідав загальним інтересам ОСОБА_4, порушував законні інтереси інших осіб та був вчинений у період стійкої ремісії психічного захворювання.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Визнано кредитний договір №490938723 від 17.04.2015 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 недійсним. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Альфа-Банк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 17.04.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №490938723, у відповідності з яким банк надає позичальнику кредит в сумі 7907,28 грн.; Процентна ставка за користування кредитом 39,9% річних; Тип процентної ставки фіксована; Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 20.04.2020 року.

Згідно довідки КУ Міський психіатричний диспансер від 19.02.2016 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває на обліку в КУ «МПД» з 2009 року з діагнозом: шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, змішаний тип дефекту (параноідний та апатико-абулічний).

З довідки МСЕК серії 10АВВ №788417 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом загального захворювання другої групи безстроково.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2016 року заяву ОСОБА_3 за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування при Малиновській районній адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна задоволено. Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною. Призначено ОСОБА_3 опікуном над недієздатною ОСОБА_4

Зі змісту судового рішення вбачається, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №241 від 02.06.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, страждає на стійкий психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноїчної, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром, апатико-абулічний тип дефекту» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F20.00» за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує встановлення опіки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України (ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК в редакції Закону 2004 року) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №57 від 15.02.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно з наданою медичною документацією, з 2008 року страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Шизофренії параноїчної, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром, апатико-абулічний тип дефекту» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F20.00» за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду).

Судом також встановлено, що на день укладення кредитного договору №4.04.2015 року ОСОБА_4 не була визнана недієздатною і над нею не було призначено опікуна, який би міг схвалювати або не схвалювати такі її дії.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун.

Відповідно до вимог ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

У п. 4, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на ч.ч. 4, 5 ст. 216, ч. 3 ст. 226 ЦК України, проте питання відшкодування опікуном коштів, одержаних недієздатною особою судом не вирішувалось, оскільки були відсутні відповідні позовні вимоги.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 18 січня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_5