Справа № 333/6361/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2018р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ярошенко А.Г.

при секретарі Мінаєва В.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Департамента патрульної поліції Національної поліції України (м. Київ, вул.. Федорова Ернста, 3) до ОСОБА_2 (м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 4/137) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом вказавши, що 30.12.2016 року о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_2 в м. Запоріжжі на перехресті вул. Космічна та вул. Броньова, керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер (21) 1843, виїхав на регульоване перехрестя на забороняючий (червоний) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL VECTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, травмованих немає.

Суддя на підставі п.1 ст.247 КУпАПта з посиланням на п.3.1, абзац 1 п.3.2 Правил дорожнього руху закрив провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

На зазначену постанову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2017 року скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення,'передбаченого ст. 124 КУпАПта притягнути його до адміністративної відповідальності, мотивуючи тим, що висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_2О порушень вимог ПДР України базується виключно на поясненнях останнього, він як потерпілий в судове засідання не викликався, чим було істотно порушено його права.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10.03.2017 року по справі №333/154/17, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наказом Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України №241 о/с, від 28.09.2016 року ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м. Запоріжжі, та станом на 27.10.2017 проходить службу на відповідній посаді в Управлінні патрульної поліції в м. Запоріжжі.

28.02.2017 року заступником начальника Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі був направлений лист №2066/41/32/02-2017 «Щодо проведення автотоварознавчого експертного дослідження з метою визначення завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю службового транспорту автомобілів УПП м. Запоріжжя».

Дослідженням необхідно було встановити: «Яка вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «TOYOTA PRIUS» д.н.з (21) 1843, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 нанесеного в результаті ДТП, на момент дослідження. Згідно ремонтної калькуляції Запорізького Науково -Дослідного Експертно - Криміналістичного Центру МВС України №11-1, від 24.04.2017 загальна вартість ремонту автомобіля складає 155519,22 (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять гривень двадцять дві копійки).

Таким чином встановлено розмір матеріальної шкоди, заподіяної майновим інтересам Департаменту патрульної поліції, внаслідок дій ОСОБА_2

Поряд з цим, його вина у її заподіянні шкоди майновим інтересам Департаменту патрульної поліції підтверджена вказаною вище постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 по справі № 333/154/17.

Також необхідно зазначити, що відповідно до акту приймання-передачі транспортний засіб «TOYOTA PRIUS» д.н.з (11) 1843 переданий в користування Департаменту патрульної поліції.

Відповідач добровільно не бажає відшкодовувати шкоду, у звязку з чим позивач звертається до суду.

Представник позивача наполягав на задоволенні заяви.

Відповідач не визнав позов.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

30.12.2016 року о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_2 в м. Запоріжжі на перехресті вул. Космічна та вул. Броньова, керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний реєстраційний номер (21) 1843, виїхав на регульоване перехрестя на забороняючий (червоний) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL VECTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, травмованих немає.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10.03.2017 року по справі №333/154/17, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наказом Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України №241 о/с, від 28.09.2016 року ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м. Запоріжжі, та станом на 27.10.2017 проходить службу на відповідній посаді в Управлінні патрульної поліції в м. Запоріжжі.

28.02.2017 року заступником начальника Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі був направлений лист №2066/41/32/02-2017 «Щодо проведення автотоварознавчого експертного дослідження з метою визначення завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю службового транспорту автомобілів УПП м. Запоріжжя».

Згідно ремонтної калькуляції Запорізького Науково -Дослідного Експертно - Криміналістичного Центру МВС України №11-1, від 24.04.2017 загальна вартість ремонту автомобіля складає 155519,22 (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять гривень двадцять дві копійки).

Таким чином встановлено розмір матеріальної шкоди, заподіяної майновим інтересам Департаменту патрульної поліції, внаслідок дій ОСОБА_2

Поряд з цим, його вина у її заподіянні шкоди майновим інтересам Департаменту патрульної поліції підтверджена вказаною вище постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2017 по справі № 333/154/17.

Вище переліченні обставини підтвердженні доказами в порядку ст.ст. 58-60 ЦПК України вивчені та перевірені судом.

Керуючись ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» - у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Однак, у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому колегія суддів приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю (КЗпП).

Відсутня норма щодо матеріальної відповідальності і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженої Постановою КМУ РСР від 29 липня 1991 року №114. Єдине, що вказано, що відповідно до п.23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Знову ж законодавець робить посилання до застосування закону, норми, яких відсутні у спеціальному законі.

У п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що під час заподіяння шкоди працівниками самовільним використанням у корисливих цілях технічних засобів підприємства (автомобілів, автокранів тощо) відповідальність має наставати за нормами не трудового, а цивільного права. У такому разі шкода відшкодовується в повному обсязі, включаючи й неотримані підприємством прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог.

Спростовуються твердження позивача, щодо повної матеріальної відповідальності ОСОБА_2, оскільки ним не надано до суду доказів, передбачених законом, випадків повної матеріальної відповідальності згідно ст.134 КЗпП.

Доводи відповідача не спростовують факт спричинення, завданої внаслідок ДТП, прямої дійсної шкоди роботодавцю у розмірі 155519, 22 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт доведеності розміру спричиненої роботодавцю прямої дійсної шкоди винними необережними діями відповідача у сумі 155519, 22 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження № 11-1 від 24.04.2017 року, заподіяної внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків; враховуючи відсутність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, - суд дійшов до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 132 КЗпП України, стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача шкоди у розмірі середнього місячного заробітку відповідача.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідки про доходи № 1834 від 17.10.2018 року наданої відповідачем, середня заробітна плата останнього за січень 2018 року вересень 2018 складає 10583, 89 грн.

Таким чином, доведено факт завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, а тому така шкода має бути відшкодована у розмірі середнього місячного заробітку відповідача, яка складає 10583, 89 грн.

Згідно ч.3 ст. 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Річний строк для стягнення з працівника матеріальної шкоди не пропущено, оскільки днем виявлення прямої дійсної шкоди є 24.04.2017 року, день складення висновку експертного дослідження, яким визначено розмір завданої шкоди Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як, позовні вимоги Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню частково на 6,81 %, а тому і судовий збір слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 158, 86 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 138 КЗпП України, ст.ст. 76, 78, 79, 80, 141, 265, 275,279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Департамента патрульної поліції Національної поліції України (м. Київ, вул.. Федорова Ернста, 3) до ОСОБА_2 (м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 4/137) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України суму матеріальних збитків у сумі 10583, 89 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України суму сплаченого судового збору в розмірі 158, 86 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 31.10.2018 року

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко