Справа № 495/5176/17
16 січня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі - Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як батько дитини, не приймає жодної участі у житті сина ОСОБА_3, не сплачує аліменти, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.
Позивач у судове засідання не з'явилась, її представник - ОСОБА_4, подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовну заяву. У зв'язку з неявкою відповідача ухвалити заочне рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався шляхом надання оголошення в газеті, причини неявки суду не відомі.
Представник служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Тараненко Т.С. надала заяву згідно з якою вона не заперечує проти винесення заочного рішення.
У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін, які перебували в зареєстрованому шлюбі, народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 26.
20 жовтня 2010 року сторони розірвали шлюб та почали жити окремо. Їх спільний син ОСОБА_3 проживає з матір'ю. З моменту розірвання шлюбу та проживання окремо від батька, останній самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не відвідує сина, не приймає участь в його вихованні, не переймається його здоров'ям, тощо.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3, учня 4-А класу Білгород-Дністровської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, наданої класним керівником та директором школи, хлопчик дисциплінований, розсудливий, відповідально ставиться до навчання, відвідує гуртки, користується повагою серед вчителів, має авторитет серед товаришів. Вихованням дитини займається мати, вона приділяє належну увагу навчанню сина. Батько учня не цікавиться життям і навчанням сина в школі, так як не відвідує її.
Згідно з довідкою Кам'янського районного відділу ДВС від 06.03.2017 року, позивач з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року не отримує аліменти з відповідача на утримання сина ОСОБА_3.
Відповідно до ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У відповідності до п. 16 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.
03 січня 2018 року виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування надав висновок, яким повідомив про відсутність можливості виконати вимоги п.5 ст. 19 СК України та з'ясувати обставини, а саме доказати свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками, оскільки невідоме його місце проживання та перебування. Тому, остаточне рішення щодо позбавлення відповідача батьківських прав орган опіки та піклування залишив на розгляд суду.
Підсумовуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3.
Керуючись 155, 164, 165 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 209, 211, 247, 258, 260, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: