АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/81/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі судді:

Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря

Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Сакун Д.І., у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини, повний текст рішення складений 07 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2017 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з червня 2013 року по червень 2015 року сторони по справі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Варшава Республіка Польща народився їх син - ОСОБА_9. На даний час сторони разом не проживають і дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється в добровільному порядку від надання матеріальної допомоги. З таких підстав позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмір 1 000 грн. , щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 800 грн., щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня подачі заяви до суду 27.04.2017 року і до повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів і межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6- ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при постановленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідач надає добровільно матеріальну допомогу та не являється доказом по справі довідка видана головою села Неморож.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підстава.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_9 в м. Варшава, Республіка Польща.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано батьком неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою № 534 від 18 травня 2017 року в с. Неморож та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із врахуванням норм ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Добровільна сплата коштів на утримання дитини не позбавляє позивачку на звернення до суду.

Крім того, вибір способу виконання батьком обов'язку утримувати дитину належить тому із батьків разом з яким проживає дитина.

Позивачка просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі з відповідача, поскільки відповідач не працює і немає стабільного заробітку.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішення суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Посилання в апеляційній скарзі апелянта на те, що довідка видана головою села Неморож не може бути доказом не надання батьком дитини добровільної матеріальної допомоги, не може бути взято до уваги, поскільки вказана довідка підтверджує факт проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позивачкою.

Також апелянтом не надано і в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують надання в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розмір аліментів в апеляційній скарзі не оспорюється.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2017року залишити без задоволення , а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає..

Судді: