Провадження № 2/638/1498/18
РІШЕННЯ

іменем України

( заочне)

25 січня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Штих Т.В., при секретарі Тарасовій О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ сумісного майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона 21 вересня 1996 року вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем у справі. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітню дитину доньку Оксану ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що подальше життя в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам, тому просить шлюб розірвати. Окрім того позивач зазначає, що в шлюбі була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1, яку просить розділити, відступивши від рівності долей, та визнавши за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири, а за відповідачем 1/3 частину квартири.

Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, де просила суд розглядати справу за її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився з не відомих суду причин, хоча про час і місце розгляду даної цивільної справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 21 вересня 1996 року районним ЗАГС сел. Магдагачі Амурської області, актовий запис 68, сторони вступили в зареєстрований шлюб 21 вересня 1996 року.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, які мають суттєве значення.

Згідно ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім"ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім"ї.

Вжиті заходи, щодо примирення подружжя були марними, сторони не примирились, в зв'язку з цим суд приходить до висновку, що даний шлюб повинен бути розірвано.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу такими, що підлягають задоволенню.

Крім того відповідно до договору купівлі- продажу від 09 березня 2002 року відповідач придбав квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки з місця проживання від 31.07.2017 року № НОМЕР_1 « Жилкомсервіс», дільниця № 5 у вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та доньки.

Відповідно до розяснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи докази в їх сукупності, що були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково.

Крім того, відповідно до ст. 139 ЦПК України стороні на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судовий збір у розмірі 332 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 241-246 ЦПК України, статтями 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 21 вересня 1996 року районним ЗАГС селища Магдагачі Амурської області, актовий запис 68.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін ОСОБА_1.

Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1280 ( одна тисяча двісті вісімдесят ) гривен.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом двадцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили. Якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом. Не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Штих Т.В.