Судді;
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач: Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/277/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №758/12515/15-ц

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року, ухвалене під головуванням судді Шаховніної М.О., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Громадська організація Садівниче товариство "Більшовик", Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про знесення самовільно збудованої будівлі,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Подільського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_5 про знесення самовільно збудованої будівлі, що розташована на земельних ділянках № АДРЕСА_1 , садове товариство " Більшовик" .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 садове товариство «Більшовик» (кадастровий номер НОМЕР_1). Відповідач ОСОБА_5 на даний час на земельних ділянках, що розташовані по АДРЕСА_1 садове товариство «Більшовик», які мають цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, веде будівництво багатоквартирного чотирьохповерхового будинку з мансардним та цокольним поверхом. Вказане будівництво є самочинним, так як ведеться з порушенням норм ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та протипожежних норм, що призводить до ризику пошкодження, знецінення, та/або знищення майна позивача та завдання їй матеріальної шкоди.

Протокольною ухвалою Подільського районного суду м. Києва було замінено неналежну третю особу Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Громадська організація Садівниче товариство "Більшовик", Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про знесення самовільно збудованої будівлі, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Зазначав, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції неповно з"ясував дійсні обставини справи, не дав належної оцінки доказам у справі та безпідставно відмовив позивачу у захисті її порушеного права. З досліджених доказів достовірно встановлено, що на земельних ділянках, які розташовані по АДРЕСА_1 садове товариство «Більшовик» з цільовим призначення - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, відповідач ОСОБА_5 веде будівництво багатоквартирного чотирьохповерхового будинку з мансардним та цокольним поверхом. Таке будівництво є незаконним, так як призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та порушує права позивача, як власника іншої земельної ділянки у цьому ж садовому товаристві. На підставі вимог ст. 376 ЦК України таке будівництво повинно бути визнано судом самочинним, а будинок таким, що підлягає знесенню, так як побудований з порушенням будівельних норм і правил. Відповідач на свої земельні ділянки нікого не допускає, а тому позивач позбавлений можливості самостійно зібрати докази на підтвердження своїх позовних вимог. Суд вказаних обставинам належної правової оцінки не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечувала. просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначала, що відповідачка є власницею земельних ділянок № 41 та № 42 по вул. Стеценка, 30, Лінія 3 в садовому товаристві Більшовик" і , відповідно до вимог ст. 375 ЦК України, має право зводити на своїх земельних ділянках будівлі та споруди. ОСОБА_5 дійсно побудувала на своїх земельних ділянках садові будинки на які у неї є всі дозвільні та правовстановлюючі документи. А тому, вказані будинки не є самочинним будівництвом в розумінні положень ст. 376 ЦК України, і жодних порушень вимог закону відповідач не допускала. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження порушення її прав відповідачем внаслідок здійснення будівництва вказаних будинків, а тому суд першої інстанції обгрунтрвано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про знесення об"єктів самочинного будівництва.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб: Громадської організації Садівниче товариство "Більшовик", Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 садове товариство «Більшовик» (кадастровий номер НОМЕР_1) на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом .

З листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 16.09.2015 року (а.с. 9-10) та їх пояснень по справі (а.с. 44-45) вбачається, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві керуючись ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою КМУ № 466 від 13.04.2011 року зареєструвала подану замовником будівництва ОСОБА_9 декларацію про початок виконання будівельних робіт - «Будівництво садового будинку за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 46-47).

У подальшому Департамент зареєстрував подану ОСОБА_9 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - «Будівництво садового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 48-50).

Департаментом в серпні 2015 року було розпочато перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на АДРЕСА_1, під час виїзду на місце 13.08.2015 року за вказаної адресою було встановлено, що там розташований чотирьохповерховий будинок з мансардою, однак доступ до будинку був обмежений, замовник будівництва був відсутній, а тому провести перевірку належним чином не вбачалося можливим.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Громадська організація Садівниче товариство "Більшовик", Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про знесення самовільно збудованої будівлі, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо порушення відповідачем її законних прав власника земельної ділянки та заподіяння матеріальної шкоди внаслідок здійснення самочинного будівництва.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі дослідження наданих сторонами доказів та відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на здійснення відповідачем самовільного будівництва з порушенням норм ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та протипожежних норм, що призводить до ризику пошкодження, знецінення, та/або знищення її майна. В якості правового обгрунтування підстав позову позивачка зазначила ст. 376 ЦК України.

Згідно вимог ст. 376 ЦК України, житловиий будинок , будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник ( користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила ( здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила ( здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права третіх осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником ( користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту , що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов"язати особу , яка здійснила ( здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила ( здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила ( здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила ( здійснює) самочинне будівництво , зобов"язана відшкодувати витрати, пов"язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до роз"яснень п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа " Про практику застосування судами статі 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва)", відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об"єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушенням прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права ( стаття 391 ЦК), а також власнику ( користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно ( частина четверта статі 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до вимог Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності", право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об"єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред"явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та /або якщо перебудова об"єкта є можливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статі 376 ЦК , суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об"єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

З урахуванням зазначених вимог закону та наданих і досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 щодо порушення ОСОБА_5 її прав, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 садове товариство «Більшовик» (кадастровий номер НОМЕР_1) та заподіяння їй матеріальної шкоди внаслідок здійснення ОСОБА_5 будівництва на земельних ділянках за адресою - АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об»єктивно дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Не спростовують правильність висновків суду і доводи апеляційної скарги позивача про те, що при ухваленні рішення судом 1-ї інстанції не було враховано, що на земельних ділянках, які розташовані по АДРЕСА_1 садове товариство «Більшовик» з цільовим призначення - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, відповідач ОСОБА_5 веде будівництво багатоквартирного чотирьохповерхового будинку з мансардним та цокольним поверхом, а тому таке будівництво є незаконним, так як призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та порушує права позивача, як власника іншої земельної ділянки у цьому ж садовому товаристві, з огляду на наступне

З наданих суду першої інстанції та досліджених в судовому засіданні доказів взагалі не вбачалося, що на час розгляду справи власником земельних ділянок АДРЕСА_1, садове товариство «Більшовик» є відповідач ОСОБА_5, так як правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки суду не надавались. З цих же підстав суд був позбавлений можливості перевірити доводи позивача щодо цільового призначення цих земельних ділянок.

З наданих до апеляційного суду представником відповідача доказів вбачається, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М..

Право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3) зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, вказаний договір посвідчений приватним нотаріу4сом Київського міського нотаріального округу Ласкаржевською І.З.

З наданих до апеляційного суду правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки вбачається, що вони були передані у власність для ведення садівництва. З містобудівних умов забудови цих земельних ділянок, наданих Головним управлінням містобудування та архітектури м.Києва вбачається, що відповідно до Генерального плану міста , затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року № 370/1804, за функціональним призначенням вказані земельні ділянки відносяться до садибної забудови.

З досліджених в судовому засіданні декларації про початок виконання будівельних робіт від 04.03.2014 року та декларації про готовність об"єкта до експлуатації від 07.11.2014 року, зареєстрованих Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві вбачається, що ОСОБА_5 є замовником будівництва садового будинку по АДРЕСА_1 та що будівництво ведеться на підставі затвердженої проектної документації. Будь-яких приписів про усунення порушень, чи щодо можливої перебудови на вказаному об"єкті будівництва матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду м.Києва було надано та досліджено копії наказів Департаменту з питань державного архітектурно-Будівельного контролю міста Києва № 182 та № 183 від 25.05.2017 року, якими, відповідно, було скасовано: реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт " Будівництво садового будинку" за адресою: АДРЕСА_1 ( с/т " Більшовик") від 22.07.206 року № НОМЕР_4, замовник- ОСОБА_5. , реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об"єкта, який належить до 1-111 категорії складності " Будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( с/т " Більшовик") " від 15.11.2016 року № НОМЕР_6, замовник- ОСОБА_5., реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт " Будівництво садового будинку" за адресою: АДРЕСА_1 ( с/т " Більшовик") від 04.03.2014 року № НОМЕР_5 замовник- ОСОБА_5. , реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об"єкта " Будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( с/т " Більшовик") " від 07.11.2014 року № НОМЕР_7 замовник - ОСОБА_5 Вказані накази оскаржуються в порядку адміністративного судочинства, вказаний факт визнаний сторонами.

Між тим, з наданого до апеляційного суду м.Києва витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05.12.2016 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на садовий будинок, загальною житловою площею 1862,5 кв.м., житловою площею -1210,9 кв.м в АДРЕСА_1, а відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.05.2015 року, ОСОБА_5 на праві власності належить садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею- 2280,5 кв.м, жилою площею - 851,8 кв.м

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про самочинність вказаного будівництва.

Не надано суду і доказів на підтвердження порушень відповідачем прав позивача, як власника іншої земельної ділянки у цьому ж садовому товаристві. З наданих до апеляційного суду м.Києва містобудівних умов, фрагментів схем функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією, чергового кадастрового плану та пояснень самих сторін у справі встановлено, що земельна ділянка позивача ОСОБА_2 під № 23 розташована через дорогу від земельних ділянок відповідача, спільних меж з ними не має.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був встановити , чи були порушені, не визнані та оспорені відповідачем права та інтереси позивача, так як позивач позбавлений можливості самостійно зібрати докази на підтвердження своїх позовних вимог, з огляду на таке

Згідно положень ч.1 ст. 3 ЦПК України, який був чинним на час ухвалення рішення суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, який був чинним на час ухвалення рішення суду, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо порушення відповідачем внаслідок здійсненого будівництва її

прав власника іншої земельної ділянки в цьому ж садовому товаристві " Більшовик", ОСОБА_2 посилалась на те, що такі дії відповідача призведуть до зниження вартості її земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку.

У відповідності до вимог ч.1,2 ст.60 ЦПК України, який був чинним на час ухвалення рішення суду, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, який був чинним на час ухвалення рішення суду, суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках л, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача в судовому засіданні представляли представники ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , які не звертались до суду з клопотаннями про витребування доказів у справі у зв'язку з неможливістю їх витребування самим позивачем. Досліджені в апеляційному суді докази правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_14 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_14 ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядкудо Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2018 року.

Головуючий: Судді:

Судді;