Дата документу 30.01.2018
Справа № 320/4385/17
Провадження № 2/320/2798/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Редько О.В.

при секретарі Колесніковій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2017 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за період з липня 2012 року по 24 липня 2016 року в розмірі 249000,93 грн. та 3% річних в розмірі 2583,00 грн., а також стягнути 25000,00 моральної шкоди. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також представник відповідача зазначив, що порушення строку виплати не мало місце з липня 2012 року, оскільки на той час нарахування вказаних позивачем виплат не проводилось і лише після ухвалення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області рішення щодо нарахування виплат 10.02.2016 року управлінням в червні 2016 року було здійснено виплату позивачу в розмірі 28400,83 грн. Надав письмові заперечення на позов.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_1В має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, перебуває на обліку в Мелітопольському Обєднаному Управлінні пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 10.02.2016 року у справі № 320/6396/15-а задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області і зобовязано Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 07 липня 2012 року по 17 червня 2014 року включно. Постанова Мелітопольського міськрайонного суду залишена без змін судом апеляційної та касаційної інстанцій.

На виконання постанови 19.05.2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області видав виконавчий лист № 320/4385/17. Державною виконавчою службою 06.06.2016 року відкрито виконавче провадження № ВП 51319054 та розпочато примусове виконання виконавчого листа.

04.05.2016 року позивач звернувся до управління з вимогою виплатити йому інфляційні втрати та 3% річних у відповідності до діючого законодавства України.

Листом від 27.05.2016 року за № 95/Б-7 відповідач сповістив позивача, що указана заборгованість включена у додаткову відомість на червень 2016 року і повідомив, що сума в розмірі 28400,83 буде сплачена з пенсійною виплатою за червень 2016 року.

02.06.2016 року позивач знову звернувся до управління з вимогою надати йому складові суми 28400,83 грн., оскільки останньому не зрозуміло чи входить до цієї суми інфляційні втрати та 3% річних.

Листом від 14.06.2016 року за № 136/Б-7 відповідач сповістив позивача, що указана інфляційні втрати та 3% річних не будуть відшкодовуватися, оскільки відповідач не бачить на те законних підстав.

Як вказує позивач 24.06.2016 року відповідач виплатив позивачеві грошові кошти в розмірі 28400,83 грн.

Позивач стверджує, що до сьогодні він не отримав інфляційні втрати та 3% річних, що його права на отримання пенсії в розмірі, визначеному законом порушені, тому він звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач, не визнаючи позов в письмових запереченнях посилався на відсутність вини в діях Управління пенсійного фонду оскільки кошти на виплату доплат по перерахункам пенсій за судовими рішеннями з державного бюджету до УПФ не надходили.

При вищенаведених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно з абз. 9 п. 6 ч. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 10.02.2016 року позивачу нараховано доплату за основною і додатковою пенсією за період з 01.07.2012 року по 17.06.2014 року в сумі 28400 грн 83 коп. Судом також встановлено, що нарахована пенсія позивачу органами Пенсійного фонду виплачена 24.06.2016 року.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(№1058-IV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому, компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (№ 2050-ІІІ) та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації цього Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІта Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації втрати частини доходів позивачу за період з липня 2012 року по 17 червня 2014 року складає 24900,93 грн. втрат та 2583,00 грн. 3% річних.

Заперечень щодо розрахунку втрат позивача представником управління не надано.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12 і в постанові від 18.11.2014 року №21-518а14.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на усталену практику Європейського Суду з прав людини в подібних справах. Так, в рішеннях по справах «Півень проти України», «Бурдов проти Росії», «Сколо проти Італії» Європейський Суд зазначає, що відсутність коштів на виплату боргу фізичним особам не є підставою для їх невиплати, а бездіяльність органу державної влади є неправомірною, та що це є порушенням права мирного володіння своїм майном.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України суд,-

Вирішив:

ОСОБА_2 Володимировича до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Пенсійного фонду України у Запорізькій області (72319 Запорізька область м. Мелітополь вул. І.Алексєєва 2 ) на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, м. Мелітополь вул. Садова 37/13 компенсацію втрати частини доходів в сумі 27483,93 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України у Запорізькій області (72319 Запорізька область м. Мелітополь вул. І.Алексєєва 2 ) на користь держави судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_3