АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 766/6530/16-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Номер провадження №22ц-791/179/2018 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року січня місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И Л А

В липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 23.04.2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі ТОВ «Автокредит Плюс», товариство) було підписано заяву про приєднання до публічного договору №НЕТ0А від 23.04.2015 року, за якою він надав свою згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених цим договором, який розміщено на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua.

За умовами вказаного договору відповідач надав йому в лізинг автомобіль МАPLE C51 SMA 7151 строком на 60 місяців.

При цьому, посилаючись на ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач вважає несправедливими умови договору, що зазначені в пунктах 3.12, 4.8, 5.2, 6.3.3, 12.2.

На його пропозицію відповідач відмовився прийняти назад вказаний вище автомобіль, оскільки за таке повернення ним не було сплачено штраф у розмірі 100% його вартості. Тому просив суд визнати публічний договір №НЕТ0А від 23.04.2015 року з усіма додатками недійсним, застосувати наслідки недійсного правочину і стягнути з відповідача сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 34800 грн., а також зобов'язати останнього прийняти від нього наданий у лізинг автомобіль МАPLE C51 SMA 7151, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним публічний договір №НЕТ0А від 23.04.2015 року, укладений 12.03.2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Автокредит Плюс».

Зобов'язано ТОВ «Автокредит Плюс» прийняти від ОСОБА_5 наданий у лізинг автомобіль МАPLE C51 SMA 7151, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_5 34800 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Автокредит Плюс», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, шляхом відмови ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Автокредит Плюс» грошових коштів в розмірі 34800 грн.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції невірно застосована реституція до правовідносин, що склалися між сторонами договору лізингу.

Так, судом не було взято до уваги ту обставину, що складовою лізингового платежу за договором фінансового лізингу є плата за користування предметом лізингу, а саме за 29 місяців (з 29.04.2015 р. по 25.09.2017 р.) за користування автомобілем позивач мав сплатити на користь товариства 28891,97 грн.

Враховуючи однорідність грошових вимог позивача до відповідача та відповідача до позивача за договором лізингу, вважає що рішення суду першої інстанції в частині застосування наслідків недійсного правочину підлягає зміні.

Відповідно до надісланого ОСОБА_5 до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, останній вказує на те, що положення ч.2 ст.216 ЦК України, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, передбачають обов'язок відшкодування збитків, завданих стороною винною у недійсності правочину, і аж ніяк не обов'язок відшкодовувати шкоду, що була викликана діями самого відповідача (форма укладеного договору фінансового лізингу була обрана саме апелянтом).

ТОВ «Автокредит Плюс» жодних позовних заяв щодо стягнення із нього будь-яких коштів не подавало.

Крім того, за час перебування автомобіля у його володінні, ним було здійснено ряд ремонтних робіт по приведенню автомобіля у належний стан, тобто відповідач фактично отримав відремонтований автомобіль, без будь-якого відшкодування зі свого боку вартості ремонтних робіт.

Посилання апелянта на положення ст.ст.207, 283 ГК України, судову практику Верховного Суду України при розгляді господарських справ, та, в свою чергу, їх застосування до спірних правовідносин у даній справі, вважає недоречним. Тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, нотаріально посвідчений не був, при цьому, заява позивача про приєднання до публічного договору №НЕТ0А від 23.04.2015 р. не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір, а тому він є недійсним, внаслідок чого кожна із сторін за таким договором зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Висновок суду першої інстанції щодо недійсності укладеного між сторонами договору фінансового лізингу є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам. При цьому, рішення суду в даній частині відповідачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Однак суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.216 ЦК України відносно наслідків недійсності правочину.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2015 року позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору №НЕТ0A про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua (а.с.5-9), відповідно до умов якого отримав від відповідача у лізинг автомобіль марки МАPLE C51 SMA 7151, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 (а.с.10-11).

Також, умовами вказаного договору, викладених у додатку №2 (а.с.12), позивач мав сплачувати щомісячний платіж та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов'язаних з виконання договору (п.2.1 ст.2 Договору), до складу якого входило: відшкодування частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу, відшкодування частини вартості/страхування предмета лізингу.

Судом встановлено, що позивач, згідно вказаного графіку, щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу. Так, з моменту підписання заяви позивачем по квітень 2016 р., ним було сплачено відповідачу 34800 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.16-18).

При цьому, скаржник у розрахунку собівартості послуги за користування автомобілем за договором фінансового лізингу (а.с.106), також посилається на те, що протиправними діями позивача (порушення умов виконання договору лізингу) підприємству було завдано збитки, а саме: за амортизацію авто - 27455 грн., за неотримання прибутку 20 % рентабельності - 11269,39 грн. Тобто, плата за користування предметом лізингу та збитки складають 67616,37 грн., а сума, яку стягнув суд першої інстанції на користь позивача - 34800 грн., що свідчить про те, що сума грошових коштів, які було сплачено останнім менша ніж та сума, які він повинен був сплатити за період фактичного користування автомобілем, а тому суд повинен був при визначенні її розміру зробити зарахування.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За ч.2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що з отриманих від позивача щомісячних платежів в сумі 2100 грн. за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року, загальна сума яких становить 34800 грн., розподіл цих коштів здійснювався відповідно до договору (додатку №2), куди входять відсотки за користування предметом лізингу (графа 3).

Так, беручи до уваги вказаний період сплати позивачем коштів, з графи 3 додатку №2 до договору фінансового лізингу вбачається, що сума відсотків за користування предметом лізингу становила: в травні 2015 р. - 950,18 грн., в червні 2015 р.- 1166,41 грн., в липні 2015 р. - 1119,43 грн., в серпні 2015 р. - 1146,88 грн., в вересні 2015 р. - 1137,43 грн., в жовтні 2015 р. - 1091,56 грн., в листопаді 2015 р. - 1117,41 грн., в грудні 2015 р. - 1071,58 грн., в січні 2016 р.- 1096,27 грн., в лютому 2016 р.- 1085,81 грн., в березні 2016 р.- 1005,61 грн., в квітні 2016 р. - 1062,40 грн., загалом 13050,97 грн.

Таким чином, на користь позивача підлягала стягненню 21748,21 грн. = (34800 грн.-13050,97 грн.).

Доданий апелянтом до апеляційної скарги розрахунок собівартості послуг за користування автомобілем (а.с.106), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у ньому, поряд з оплатою за користування предметом лізингу, зазначаються також збитки від амортизації авто та не отриманий прибуток, який відноситься до упущеної вигоди, відшкодування яких не є предметом даного позову.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія судів,

постановила

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2017 року змінити, зменшивши суму яка підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_5 з 34800 грн. до 21748,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Постанова набрало законної сили 18 січня 2018 року

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2018 року

Копія постанови оформлена 23 січня 2018 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька