Справа № 476/456/17
Провадження № 2/476/5/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2018 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Козаченко Л.М.

позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі та повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

29.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі та повернення земельної ділянки.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.03.2011 року передала належну їй земельну ділянку площею 6,85 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ясногородської сільської ради Єланецького району Миколаївської області в оренду строком на 49 років відповідачу. Під час укладення вищевказаного договору оренди землі сторони договору дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, і розміру орендної плати, що становить 3% від вартості земельної ділянки, тобто 1850,60 грн. Проте, незважаючи на умови вищевказаного договору, починаючи з 2011 року відповідач не сплачував їй орендну плату.

Посилаючись на положення п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, просила суд розірвати вищевказаний договір оренди землі від 15.03.2011 року, стягнути заборгованість по невиплаченій орендній платі в сумі 11103,60 грн. та пеню у розмірі 25615,88 грн., зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки, відповідачці виплачено орендну плату у розмірі 90679,40 грн. за весь період оренди належної їй земельної ділянки, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою позивачки від 15.03.2011 року. Крім того, просили застосувати строки позовної давності.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Так, відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачка є власницею земельної ділянки площею 6,85 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на території Ясногородської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 20.08.2002 року (а. с. 4, 19). Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (а. с. 96-99).

15.03.2011 року між сторонами укладено договір оренди належної позивачці земельної ділянки строком на 49 років (а. с. 5-6), про що внесено запис до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00093 від 08.07.2011 року (а. с. 38). 09.10.2017 року відомості про вказаний договір внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а. с. 95).

Відповідно до положень вищевказаного договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1850,60 грн. в рік, що становить 3% від вартості земельної ділянки щорічно не пізніше 31 грудня кожного року дії договору. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочки.

З позовної заяви та пояснень позивачки слідує, що протягом 2011-2016 років відповідачем не сплачувалась орендна плата за користування належною їй земельною ділянкою, а відтак у відповідача перед нею виникла заборгованість у розмірі 11103,60 грн. Крім того, вважає, що у зв'язку з невиплатою орендної плати, відповідач повинен сплатити їй пеню у розмірі 25615,88 грн. (а. с. 35).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обов'язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою.

Проте, позивачкою не надано до суду доказів того, що нею здійснювались будь-які дії щодо досудового врегулювання спору, у тому числі, надсилалися листи чи вимоги до відповідача про своєчасне внесення орендної плати.

Крім того, згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка послалася на те, що відповідач систематично не сплачує орендну плату за використання належної їй земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року №6-977цс16, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Проте, з нотаріально посвідченої заяви позивачки від 15.03.2011 року слідує, що відповідачем виплачено позивачці за користування відповідно до договору оренди земельної ділянки від 15.03.2011 року належною їй земельною ділянкою 90679,40 грн. за весь період оренди (а. с. 36).

Даною заявою спростовуються доводи позивача про систематичне невиконання відповідачем зобов'язань за договором оренди земельної ділянки від 15.03.2011 року в частині виплати орендної плати. Позивачкою не надано суду належних доказів, які спростовують викладені в заяві факти.

За таких обставин позовні вимоги про розірвання спірного договору оренди землі задоволенню не підлягають. До того ж, оскільки, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для розірвання договору, то не підлягають задоволенню вимоги позивачки про повернення їй земельної ділянки. Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 11103,60 грн. та пені у розмірі 25615,88 грн., оскільки, позивачкою не надано до суду доказів наявності такої заборгованості.

Крім того, під час розгляду справи відповідач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн., які просив стягнути з позивачки.

Так відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З розрахунку витрат на правову допомогу слідує, що представником відповідача витрачено на надання послуг правового характеру відповідачу 3 години, в тому числі, на аналіз наявних документів, розроблення правової позиції, збір додаткових доказів - 0,5 год., аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини - 0,5 год., участь у судових засіданнях - 2 год.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про вчинення представником відповідача інших процесуальних дій, крім як, участь у судових засіданнях. Не містить таких даних і розрахунок.

З розрахунку вартості правової допомоги, що надається відповідачу, слідує, що вартість 1 год. участі представника відповідача в судовому засіданні становить 1500 грн.

Проте, враховуючи, що дана справа прийнята до провадження суду 29.06.2017 року і представником відповідача фактично взято участь у чотирьох судових засіданнях, три з яких відбулись до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", то при визначенні компенсації витрат на правову допомогу суд керується положеннями ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", яка передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні.

Приймаючи до уваги кількість годин, вказана у розрахунку вартості правової допомоги, суд вважає, що обґрунтованою та документально підтвердженою компенсацією витрати відповідача на правову допомогу є 1280 грн., з розрахунку 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи у судовому засіданні, тобто 640*2=1280 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі та повернення земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1280 (тисячу двісті вісімдесят) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Чернякова