_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2998/16-ц
Провадження № 2/520/1652/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача Фучеджи О.П.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ

16.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та згідно редакції від 15.06.2016 року просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 власними силами і за власний рахунок звільнити самовільно захоплену земельну ділянку шляхом приведення самовільно реконструйованого двоповерхового будинку по АДРЕСА_1 у попередній стан у відповідності до технічного паспорту від 19.06.2012 року. А також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОМР посилається на те, що відповідач без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації та без необхідного дозволу здійснив самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_1, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 17.03.2016 року провадження по справі було відкрито.

07.06.2016 року до канцелярії суду надійшла заява від ОСОБА_5 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача, з посиланням на те, що він є власником суміжної земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні відповідача по даній справі, та самочинне будівництво відповідача зачіпає його права та законні інтереси, перешкоджає у користуванні належними йому спорудами.

Ухвалою суду від 14.09.2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача.

В ході судового засідання, яке відбулось, 08.12.2016 року, представник позивача Одеської міської ради - ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила суд призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: визначити рік побудови двоповерхового житлового будинку та господарських споруд/сараїв, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; надати конструктивну характеристику першому та другому поверху будинку, що розташований по АДРЕСА_1 відповідно до ДБН; визначити групу капітальності господарських споруд/сараїв, розташованих за адресою: АДРЕСА_1; чи розташований самовільно збудований житловий будинок та господарські споруди/сараї по АДРЕСА_1 в межах первинних будівель, збудованих до пожежі та відображених у технічному паспорті тобто станом на 27.05.2003 року.

Проведення експертизи просила доручити ПП «Одеський Науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року у зазначеній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м.Одеси.

04.01.2017 року до канцелярії суду надійшло клопотання судового експерта Скибінської Т.М. про витребування з КП «БТІ» ОМР матеріалів інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1, а також експерт просила зобов'язати сторони по справі надати технічний паспорт на домоволодіння № 58 розташоване по АДРЕСА_1, виготовлений станом на теперішній час. У зв'язку з чим повернула матеріали цивільної справи.

Ухвалою суду від 05.01.2017 року відновлено провадження у цивільній справі. Витребувано від КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР (65012, м. Одеса, вул. Троїцька, 25) матеріали інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 надати до наступного судового засідання технічний паспорт на домоволодіння № АДРЕСА_1, виготовлений станом на теперішній час.

28.03.2017 року до канцелярії суду надійшли матеріали інвентарної справи на домоволодіння № АДРЕСА_1 у кількості аркушів 103.

У судовому засіданні 29.03.2017 року відповідач ОСОБА_2 надала суду копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 14.02.2017 року.

Сторони по справі наполягали на проведенні експертизи, за питаннями поставленими в ухвалі суду від 08.12.2016 року.

У зв'язку з чим, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 року у зазначеній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено.

14 вересня 2017 року до канцелярії суду надійшов Висновок № 059/2017 судової будівельно-технічної експертизи, складений 29.08.2017 року судовим експертом ПП «Одеський Науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» Скибінською Т.М.

Крім того, за клопотанням представника позивача вказаний експерт був викликаний до судового засідання для надання додаткових пояснень.

Ухвалою суду від 15.09.2017 року провадження по справі було відновлено на призначено судове засідання.

При розгляді справи судом врахована та обставина, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання з'явилась представник позивача Одеської міської ради Фучеджи Олеся Петрівна, яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у задоволені позову просили відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладання не заявляв.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, Одеська міська рада свої вимоги мотивувала тим, що відповідач незаконно, без реєстрації дозвільних документів, здійснює самочинне будівництво шляхом самовільного виконання робіт з реконструкції будинку № 58, за адресою: АДРЕСА_1, Відповідач створив перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні даною земельною ділянкою, чим порушив права територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради як власника земельної ділянки.

Виходячи зі змісту норми, яка закріплена частиною 1 статті 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 № 6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Ж), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, є власницею 2/3 житлового будинку, який розташовано у АДРЕСА_1, а саме 1/ 3 частки відповідачу на підставі мирової угоди від 18 червня 2007 року, затвердженої Ухвалою Київського районного суду м. Одеса 18 червня 2007 року по справі № 2/1790/07 та зареєстрованої у КП « Одеське МБТІ та РОН» 19.12.2007 року, запис №13256 в книзі 163-243, та 1/3 частки - на підставі договору дарування від 19.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гур'яновою Л.Г., реєстровий № 2952, та зареєстрованої у КП «Одеське МБТІ та РОН» 28.8.2012 року, запис №13256 в книзі 208доп-88.

Вказані частки складаються з: житлового будинку літ «А» з мансардою, літ. «И,М, У»-сараї, літ. «Г»-літня кухня, літ. «Ж»- вбиральня, літ. «Н» - навіс, літ. «С» -душ, I, III, VI-IX -мостіння, які на підставі рішення Київської районної ради народних депутатів від 6.12.1991 року № 679 та розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.04.2003 року № 437 було прийнято до експлуатації.

З Акту про пожежу від 20 лютого 2004 року вбачається, що у вищевказаному будинку відбулася пожежа, в результаті якої було пошкоджено перший, другий поверхи, а також перекриття.

У зв'язку з пожежею позивач вирішила здійснити реконструкцію вказаного будинку.

Так, 17.09.2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію №ОД 10 про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1», замовник - ОСОБА_2.

Однак, наказом від 23.02.2015 року № 10 СК Департаментом ДАБІ в Одеській області скасовано реєстрацію декларації від 17.09.2013 року № ОД 10 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без змін цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, згідно з листом від 26.06.2014 року № 01-11/1622 управління архітектури та містобудування Одеської міської ради не надавало вихідних даних на розробку проектів будівництва (реконструкції) будь-яких об'єктів за вказаною адресою

Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було складено акт перевірки від 05.06.2014 року будинку № АДРЕСА_1. Відповідно до зазначеного акту за вказано адресою побудовано новий двоповерховий будинок.

Крім того, встановлено, що управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради містобудівні умови та обмеження забудови вказаної земельної ділянки не видавались, а також те, що будівництво на зазначеній земельній ділянці проводиться без документів, які підтверджують право власності або користування землею.

На підставі наданих Департаментом ДАБІ документів, а саме: листа від 10.02.2015 року № 01/12-1285, наказу від 23.02.2015 року № 10 СК, а також акту перевірки від 05.06.2014 року, що проводилась Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.06.2014 року № 01-11/1622, копії технічного паспорту будинку № АДРЕСА_1, фотофіксації самовільно реконструйованої квартири, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження від 17.03.2015 року № 95 «Про приведення до попереднього стану самочинно реконструйованого будинку за адресою: АДРЕСА_1».

Разом з тим, при вирішенні справи, суд бере до уваги Висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 059/2017, який був виконаний судовим експертом Скибінською Т.М., в якому експерт зазначає, що відсутня методика по визначенню року побудови будівель, рік побудови визначається згідно технічної та іншої документації, наявної в матеріалах справи.

Так експерт зазначає, що в копії Технічного паспорту, виконаного ТОВ «БТІ України» станом на 14.02.2017 року, не зазначено рік побудови сараїв літ. «Ф», літ. «Х» та літ. «Ч», а також шийки погребу літ. «Ц», вказати в якому році було побудовано вищевказані будівлі не надається можливим. Разом з тим встановлено, що початок будівництва будинку № АДРЕСА_1 в м. Одесі - вересень 2013 року.

Також експертом встановлено, що конструктивно-планувальна схема обстежуваного недобудованого будинку літ. «Ш» - фундаментальна будівля. Однак в зв'язку з тим, що вона знаходиться в недобудованому стані, визначити її поверховість (одноповерхова з мансардою чи двоповерхова) експерту не надається можливим.

Виходячи з даних, вказаних в Таблиці №1, група капітальності господарських будівель та споруд, що входять до складу частини об'єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що належить ОСОБА_2, класифікується наступним чином: літня кухня літ. «Г» - III група капітальності; вбиральня літ. «Ж» - V група капітальності; сарай літ. «И» - III група капітальності; сарай літ. «М» - III група капітальності; навіс літ. «Н» - V група капітальності; душ літ. «С» - V група капітальності; сарай літ. «У» - III група капітальності; сарай літ. «Ф» - V група капітальності; сарай літ. «X» - IV група капітальності; сарай літ. «Ч» - IV група капітальності. мийка погребу літ. «Ц» - III група капітальності.

В результаті накладання меж недобудованого будинку літ. «III», розташованого по АДРЕСА_1 в м. Одесі (згідно копії Техпаспорту від 14.02.2017р.), на межі житлового будинку літ. «А» (згідно копії Техпаспорту від 27.05.2003р.) експертом було встановлено, що: недобудований будинок літ. «Ш»: з фасадної, з лівої бокової та правої бокової сторони знаходиться в межах житлового / будинку літ. «А», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; з торцевої сторони виходить за межі житлового будинку літ. «А», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.

В результаті зіставлення вищевказаних схематичних планів та місце розташування будівель на земельних ділянках, вказаних в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р. та в копії Технічного паспорту від 14.02.2017р., експертом було встановлено, що: літня кухня літ. «Г» знаходиться в межах літньої кухні літ. «Г», відображеній в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; вбиральня літ. «Ж», згідно копії Технічного паспорту від 14.02.2017р. знаходиться не в межах будівлі, відображеної в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «И» знаходиться в межах сараю літ. «И», відображеного в копії Технічного паспорті від 27.05.2003р.; сарай літ. «М» знаходиться в межах сараю літ. «М», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р; навіс літ. «Н» знаходиться в межах навісу літ. «Н», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; душ літ. «С», згідно копії Технічного паспорту від 14.02.2017р. знаходиться не в межах будівлі, відображеної в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «У» знаходиться в межах сараю літ. «У», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «Ф» - новозведена будівля; сарай літ. «X» - новозведена будівля; сарай літ. «Ч» - новозведена будівля; шийка погребу літ. «Ц» - новозведена будівля.

Вивчивши додатково надану документацію, а саме: копію Технічного паспорту виконаного ОМБТІ та РОН станом на 27.05.2003р., експертом було встановлено, що площа земельної ділянки під забудовою житлового будинку літ. «А», розташованого по вул. Довгій 58 в м. Одесі, становила - 385,8 м2.

Вивчивши документацію, наявну в наданих матеріалах цивільної справи, а саме: технічний паспорт, виконаний ТОВ «БТІ України» станом на 14.02.2017р. та результати огляду, експертом було встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 м. Одесі, розташовано два окремих житлових будинки, а саме: житловий будинок літ. «А», площа забудови якого становить - 41,0 кв.м., недобудований будинок літ. «Ш», площа забудови якого становить - 74,9 кв.м.

Виходячи з того, що станом на 27.05.2003 року по АДРЕСА_1 в м. Одесі був розташований один житловий будинок літ. «А», загальною площею забудови - 385, 8 кв.м. (згідно копії Техпаспорту від 27.05.2003 року), де не розділено площі забудови частин житлового будинку по кожному співвласнику, а станом на сьогоднішній період за вищевказаною адресою розташовано два житлових будинки, а саме житловий будинок літ. «А», площею забудови - 41,0 кв.м., та недобудований будинок літери «Ш», площею забудови - 74,9 кв.м.(згідно копії Техпаспорту від 14.02.2017 року), вказати була чи збільшена площа житлового будинку, який належить ОСОБА_2 експерту не надається можливим.

Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно даних технічних паспортів від 05.08.2010 року (т.1, а.с.164-167), червня 2012 року площа спірного житлового будинку складала 118,3 кв.м. ( т.1, а.с.19), а в містобудівних умовах і обмеженнях забудови земельної ділянки від 22.06.2016 року, які є чинними на теперішній час, загальна площа житлового будинку вказана як 88, 6 кв.м. (т.1, а.с.92-94), в той час як площа недобудованого будинку, вказана в технічному паспорті від 14.02.2017 року (т.1, а.с.238-241) взагалі складає лише 74,9 кв.м., що свідчить про те, що захоплення земельної ділянки з боку відповідача не відбулось.

Аналізуючи висновок експерта щодо частини недобудованогго будинку "Ш", що ніби-то виходить за межі житлового будимнку "А" згідно технічного паспорту від 27.05.2003 року (т.2, а.с. 153), суд бере до уваги, що частина будинку, позначена синім кольором, є ганком зі сходами, які присутні в усіх технічних паспортах, виданих відповідачеві.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону

Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Розглянувши справу повно та всебічно суд дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку та самочинно побудувала на ній будинок, а матеріали справи спростовують дані твердження, у зв'язку з чим позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, слід залишити без задоволення.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим, слід зауважити, що питання законності побудови приміщень під літерами "Ф", "Х", "Ц", "Ч" не є предметом даного спору, у зв`язку з чим суд не дає оцінку зданим обставинам.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1, 88, 118, 125, 126, 153 Земельного Кодексу України, ст.ст. 215, 216, 317, 319, 321, 328, 373 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 22.01.2018 року