Справа № 307/1160/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новоселицької сільської ради на рішення Тячівського районного суду ухваленого 28 березня 2018 року головуючим суддею Бобруко В.І. за позовом ОСОБА_1 до Новоселицької сільської ради, де третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Новоселицької сільської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування. В обґрунтування позову зазначає, що у 1973 році на ім'я її чоловіка та на її ім'я видано будівельний паспорт земельної ділянки та свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах. Ці документи були видані їм на підставі рішення Новоселицької сільської ради депутатів трудящих №37 від 8 травня 1972 року, за яким їм виділено та згідно акту і рішення виконкому Тячівської районної ради трудящих від 24 січня 1973 року №16 відведено в натурі земельну ділянку, площею 700 метрів квадратних (розміром 34х21 метр), дозволено будівництво житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1. Протягом декількох років вони з чоловіком побудували житловий будинок на переданій їм під забудову земельній ділянці, згідно із планом забудови - на відстані 4 метрів від вулиці та 1 метру з правого боку від межі з сусіднім землекористувачем, тобто з додержанням архітектурних, будівельних норм і правил. Сусідній землекористувач, в той же період, на межі земельних ділянок, забетонував металічні стовпці (межові знаки) та відмежувався від їхньої ділянки огорожею з металічної сітки. За проектом забудови, розробленим згідно із Генеральним планом забудови с. Новоселиця, між їхніми земельними ділянками не передбачено ні проїзду для транспорту, ні пішохідної доріжки. 17 червня 2013 року помер її чоловік і до часу його смерті вона проживала з ним. Потім вона продовжила проживати у зазначеному житловому будинку, тобто вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Протягом останніх років окремі мешканці села проходили з вулиці Полянської на сусідню вулицю Садову між її будинком та металічною огорожею сусіда, проти чого до завершення оздоблювальних робіт (зовнішньої штукатурки будинку) вони не заперечували, однак після того як сталися ряд випадків забруднення оздоблення будинку з боку самовільно влаштованого проходу, за її проханням онуки встановили з боку вулиці огорожу та закрили цей прохід. У кінці лютого 2017 року їй надійшло повідомлення з сільської ради про те, що депутати на засіданні 8 сесії 7 скликання від 15.02.2017 року вирішили віднести прохід між вулицями Садова та Полянська до земель загального громадського користування та заборонили будь-кому самовільно закривати прохід, а її зобов'язали звільнити самовільно загороджений прохід. Вважає таке рішення органу місцевого самоврядування незаконним, таким, що порушує її права через наступне. Відповідач письмово підтвердив, що змін у Генеральний план села щодо встановлення на використовуваній нею земельній ділянці спірного проїзду не вносилось, рішень сільська рада з цього питання, тобто про вилучення у неї з користування частини земельної ділянки, призначеної для житлової забудови, зміни її цільового призначення, не приймала. Отже, порушене її право на вільне користування спірною частиною земельної ділянки, яка їй раніше була надана рішенням Новоселицької сільської ради депутатів трудящих за №38 від 8 травня 1972 року, яка є частиною житлової забудови, і таке право підлягає захисту.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Новоселицької сільської ради Тячівського району від 15 лютого 2017 року за №252 «Про розгляд заяв» в частині віднесення (встановлення) проходу між вулицями Садова та Полянська в с. Новоселиця до земель загального громадського користування і заборони самовільного закриття цього проходу.

Рішенням Тячівського районного суд Закарпатської області від 28.03.2018 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням, Новоселицька сільська рада оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до архівного витягу рішення №16 виконкому Тячівської районний Ради депутатів трудящих від 24 січня 1973 року «Про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво громадянам сіл району», вирішено надати дозвіл на будівництво нових житлових будинків на старому місці громадянам сіл району в с .Новоселиця, в тому числі і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 0,07 га, яка за ними зареєстрована (а.с.75).

Згідно будівельного паспорту земельної ділянки за №16, виданого 1973 року, свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, акту від 20 січня 1973 року, забудовниками житлового будинку в АДРЕСА_1, зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1, площа земельної ділянки під забудову становить 0,07 га.(а.с.6-9).

Будівельним паспортом на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 1990 року стверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано дозвіл на право виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по вул. Полянська в с. Новоселиця на підставі рішення виконкому Тячівської районної ради народних депутатів від 14.09.1990 року за №190 (а.с.81-83).

В архівному витязі протоколу зборів уповноважених членів колгоспу ім.50 річчя Жовтня с. Новоселиця від 21.11.1974 року за №4 зазначено, що вирішено прийняти ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1, в члени колгоспу із наділом земельної ділянки 0,26 га та врахувати йому стаж роботи з часу якого працює в колгоспному виробництві (а.с.85).

Згідно довідки Новоселицької сільської ради за ОСОБА_3, мешканцем с. Новоселиця, вул.. Полянська, 19, згідно запису в погосподарській книзі зареєстровано 0,26 га землі (а.с.86).

В довідці виконкому Новоселицької сільської ради від 21.04.2017 року за №693, зазначено, що будинок ОСОБА_1, 1946 року народження, мешканки АДРЕСА_1 (а.с.87).

Згідно списку громадян, яким виділено земельну ділянку у приватну власність, ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_1, виділено земельну ділянку, площею 0,14 га та 0,12 га (в.с.112-113).

Відповідно до виписок з погосподарських книг за дворогосподарством по АДРЕСА_1, де проживає позивачка ОСОБА_1, закріплена земельна ділянка площею 0,26 га. (а.с.115-116).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 18.06.2013 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням восьмої сесії сьомого скликання від 15.02.2017 року за №252 «Про розгляд заяв» вирішено прохід між вулицями Садова та Полянська, який знаходиться між житловими будинками ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, віднести до земель загального громадського користування. Громадянам забороняється самовільно закривати прохід між вулицями Садова та Полянська (а.с.14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування порушено права позивача. Зокрема, суд вказав на те, що відповідний прохід відсутній на генеральному плані села Новоселиця.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, на думку колегії суддів, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення оспорюваним рішенням його охоронюваних прав та інтересів. Зокрема, не доведено, що спірний прохід перебував колись у користуванні позивача чи її чоловіка, та що такий входить до земельної ділянки, призначеної для обслуговування її житлового будинку.

Так, згідно наявних у матеріалах справи доказів, під будівництво будинку позивача у 1970 р.р. виділялася земельна ділянка площею 0,7 га.

Згідно даних погосподарських книг за дворогосподарством по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,26 га. В той же час з викопіювання погосподарської книги за 1990-1995 роки слідує, що з вказаних 0,26 га лише 0,14 призначені для обслуговування будинку, а інші 0,12 га розміщені в ур. «Ділок», що в повній мірі узгоджується з вказаним вище списком громадян, яким виділено земельну ділянку у приватну власність.

Таким чином, слід виходити з того, що площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку позивача становить саме 0,14 га.

Натомість в обґрунтування своїх вимог щодо належності їй спірного проходу, позивачем надано викопіювання з проекту землеустрою, виготовленого ФОП ОСОБА_9, на якій площа такої земельної ділянки зазначена як 0,1822 га, що суперечить вказаним вище письмовим доказам, а відтак не береться до уваги.

Інших якихось доказів на підтвердження факту належності їй спірного проходу позивачем не надано.

Щодо посилання суду на відсутність спірного проходу на генеральному плані села, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п.42 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільських рад належить затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Частинами 1, 2, 5, 6 ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

В той же час слід враховувати, що згідно ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території визначає в тому числі: порядок організації транспортного і пішохідного руху; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (ч.4 ст. 19 Закону).

З наведеного слідує, що генеральний план населеного пункту не завжди може містити зображення всіх проходів чи проїздів, особливо тих, які відносяться до пішохідних. Відповідні пішохідні проходи чи невеликі проїзди підлягають обов'язковому відображенню лише в детальному плані території (якщо такий розроблявся). Таким чином, сама по собі відсутність на генеральному плані села спірного проходу не може безумовно свідчити про те, що такого проходу насправді не існувало.

В той же час з абрис-схеми земельної ділянки та паспорту на забудову суміжних з позивачем землекористувачів ОСОБА_6 (а.с.79, 80) вбачається існування спірного проходу. Наявність такого проходу відображена також і в плані земельної ділянки ще одного суміжного землекористувача ОСОБА_7 (а.с.88).

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відсутності між будинками ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пішохідного проходу є помилковим.

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд констатує, що приймаючи оскаржуване рішення орган місцевого самоврядування діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і таким рішенням не порушено права позивача, а відтак пред'явлений ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн., понесений останнім за подачу апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 2, 4, 12, 81, 141, 374, 376, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Новоселицької сільської ради, задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 28 березня 2018 року, скасувати та ухвалити в справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Новоселицької сільської ради судові витрати у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: