АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/475/18 Справа № 175/1626/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано домоволодіння № 8 по вулиці Річній в селі Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_9 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ №327770 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 24 грудня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину домоволодіння № 8 по вулиці Річній в селі Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області, яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 145,9 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., та господарських будівель та споруд: літній душ - літ. Б, сарай - літ. В, вбиральня - літ. Г, сарай - літ. Д, колодязь - літ. к, огорожі № 1, 2.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ №327770 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 24 грудня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки № 8 по вулиці Річній в селі Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 0,0811 га, кадастровий номер :01:137:0010, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ №327770 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 24 грудня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину банківського вкладу «Подарунок «Постійний» №594287/2013 відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський ОСОБА_10» (49056, м. Дніпропетровськ, вул. К.Лібнехта, 4-а, ) на імя ОСОБА_9, на підставі Договору від 10 червня 2013 року, на загальну суму 37000 грн. з відповідними відсотками.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ №327770 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області 24 грудня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину автомобіля марки «RENAULT» модель KANGOO, тип ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ-В, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, 2002 року випуску, №кузова VIN-VF1FCOVAF26464063.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження І-КИ №063785 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 18 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, на 1/20 частину домоволодіння № 8 по вулиці Річній в селі Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області, яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 145,9 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., та господарських будівель та споруд: літній душ - літ. Б, сарай - літ. В, вбиральня - літ. Г, сарай - літ. Д, колодязь - літ. к, огорожі № 1, 2.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження І-КИ №063785 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 18 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, на 1/20 частину земельної ділянки № 8 по вулиці Річній в селі Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею 0,0811 га, кадастровий номер :01:137:0010, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження І-КИ №063785 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 18 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, на 1/20 частину автомобіля марки «RENAULT» модель KANGOO, тип ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ-В, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, 2002 року випуску, №кузова VIN-VF1FCOVAF26464063.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження І-КИ №063785 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 18 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, на 54/1000 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., та складається з: 1 коридор 9,2 кв.м., 2 житлова кімната 17,0 кв.м., 3 житлова кімната площею 11,7 кв.м., 4 кухня площею 8,2 кв.м., 6 кладова площею 0,5 кв.м., 7 ванна кімната площею 2,6 кв.м., 8 вбиральня площею 1,0 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження І-КИ №063785 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 18 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, на 1/10 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., та складається з: 1 коридор площею 4,4 кв.м., 2 кладова площею 0,3 кв.м., 3 ванна кімната площею 2,0 кв.м., 4 туалет площею 1,2 кв.м., 5 кухня площею 7,7 кв.м., 6 житлова кімната площею 10,3 кв.м., 7 житлова кімната площею 17,1 кв.м., 8 кладова площею 0,4 кв.м., І лоджія площею 2,2 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження І-КИ №063785 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 18 січня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, на 1/20 частину банківського вкладу «Подарунок «Постійний» № 594287/2013 відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський ОСОБА_10» (49056, м. Дніпропетровськ, вул. К.Лібнехта, 4-а, ) на імя ОСОБА_9, на підставі Договору від 10 червня 2013 року, на загальну суму 37000 грн. з відповідними відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 серпня 1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На початку 1997 року сімя ОСОБА_4 вирішили придбати незавершений будівництвом будинок і оскільки позивач з дружиною на той час займав відповідальні посади на роботі, а тому не мали часу займатися оформленням документів на земельну ділянку та на незавершений будівництвом будинок, вирішили оформити будинок на батька дружини позивача ОСОБА_5

В 2005 році ОСОБА_5 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку та отримав Свідоцтво про право власності на будинок, та 20 червня 2007 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подарували вищезазначені будинок та земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_9 З цього часу сімя ОСОБА_9 протягом декількох років добудовували, оздоблювали будинок за власні кошти, провели всі комунікації до будинку (світло, воду, каналізацію) та зробили всі оздоблювальні роботи в середині будинку, а також привели в належний стан саме подвір'я.

02 вересня 2013 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується актовим записом № 6064 від 07 вересня 2013 року Відділу державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належне їй майно: житловий будинок № 8 по вул. Річній в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що належав ОСОБА_9 на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого 12 червня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального ОСОБА_11; земельну ділянку площею 811 кв.м. призначеної для будівництва обслуговування жилого будинку (кадастровий номер :01:137:0010, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в с. Старі Кодаки по вул. Річна, ділянка № 8, яка належала ОСОБА_9 на підставі Договору дарування житлового будинку посвідченого 12 червня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_11; квартиру АДРЕСА_3, яка належала їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 17 вересня 2003 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 зареєстровано в реєстрі № 2791 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 21 грудня 2003 року за № 20 в книзі № 90п; 54/100 частини квартири АДРЕСА_4 в м. Дніпропетровську, які належали ОСОБА_9 на підставі: 28/100 (1/3*74/100) частини квартири на підставі Свідоцтва пре власності на житло видане 03 лютого 1998 року Виконкомом міські народних депутатів, та 26/100 частини квартири на підставі Договору дарування від 01 грудня 1995 року посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою; банківський вклад «Подарунок «Постійний» № 594287/2013 відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський ОСОБА_10» на ім'я ОСОБА_9 на підставі Договору від 10 червня 2013 року на загальну суму 37000 грн. з відповідними відсотками; 1/2 частину автомобіля марки «RENAULT» модель KANGOO, тип ФУРГОН-МАЛОТОНАЖНИЙ-В, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, 2002 року випуску, № кузова VIN-VF1FCOVAF26464063, який належав ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданим 23 грудня 2007 року РП РЕВ 2-го MB ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідно до п. 1.5. глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право власності ОСОБА_9 на спірний будинок було зареєстровано у встановленому законом порядку на момент виникнення такого права.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, що ще за часи життя ОСОБА_9 склала заповіт за яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала своїй матері ОСОБА_2

У встановленому законом порядку, 18 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровської міського нотаріального округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_9, померлої 02 вересня 2013 року, внаслідок чого була відкрита спадкова справа №1/2014.

20 лютого 2014 року мати спадкодавиці, ОСОБА_2 також звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеним 29 серпня 2013 року на її користь від імені ОСОБА_9 Батько спадкодавиці в свою чергу, 18 лютого 2014 року подав до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини.

Також, своїм правом на прийняття спадщини скористалася старша донька спадкодавиці ОСОБА_6, яка 21 лютого 2014 року подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №ГО-748 від 05 квітня 2017 року відносно спірного домоволодіння експертом було встановлено, що вартість будівельних робіт, повязаних з поліпшенням домоволодіння протягом періоду з 20 червня 2007 року по 02 вересня 2013 року, становить 213 371 грн. 71 коп., вартість будівельних робіт та вартість використаних при цьому будівельних матеріалів, повязаних з поліпшенням домоволодіння протягом періоду з 20 червня 2007 року по 02 вересня 2013 року становить 516 596 грн. 72 коп., а вартість спірного домоволодіння на час проведення експертизи становить 1 376 916 грн. Тобто вартість поліпшень по відношенню до вартості домоволодіння становить 37,52%.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого із подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя домоволодіння № 8 по вул. Річній в с. Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області -ОСОБА_9 та ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та його дружини ОСОБА_9, вартість спірного домоволодіння істотно збільшилася.

Відповідно до ст. 63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Окрім цього, згідно Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки для обслуговування його 1/2 частини будинку, 1/2 частину автомобіля марки «RENAULT» модель KANGOO д/н НОМЕР_2, 2002 року та 1/2 частину банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що на момент смерті ОСОБА_9, самій померлій та її чоловіку, належало кожному право власності по 1/2 частці спірного спадкового майна.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №37 КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_9 на момент складення та підписання заповіту 29 серпня 2013 року будь-якими психічними захворюваннями не страждала.

Також, згідно Висновку експерта № 4264-16 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13 січня 2017 року, рукописні записи «Заповіт мною прочитаний вголос та підписаний особисто ОСОБА_9В.» та підпис від імені ОСОБА_9, що розміщенні в графі «підпис:» заповіту складного від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2, який посвідчений 29 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 342 виконані самою ОСОБА_9

Враховуючи обставини, встановлені в процесі розгляду справи та заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_6, про залишення без розгляду частини первісних позовних вимог про визнання спірного заповіту недійсним та усіх зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції не встановлює обставини на які вони посилалися як на підставу визнання заповіту недійсним та не надає оцінку відповідним доказам, наданими ними на підтвердження недійсності заповіту складеного ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2, посвідченого 29 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 А тому, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від розгляду по суті позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності на обовязкову частку в спадковому майні за малолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку відповідно до вимог ст.1241 ЦК України.

Статтею 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

При визначенні часток у спадковому майні спадкоємців суд першої інстанції врахував наявність чинного на час розгляду цієї справи заповіту, складеного 29 серпня 2013 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2, та наявність малолітньої доньки спадкодавиці, ОСОБА_4, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, яка складає 1/10 частину від усього спадкового майна, що належало спадкодавцю на час відкриття спадщини (1:5 «загальна кількість спадкоємців за законом» х 1/2 «половина від того що особа мала б успадкувати за відсутності заповіту» = 1/10). А також суд врахував, що тільки 1/2 частина спірного домоволодіння та земельної ділянки входить до спадкового майна, адже право власності на іншу 1/2 частину зазначеного домоволодіння суд на підставі ч. 1 ст. 62, ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України визнав за позивачем ОСОБА_3

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_13