Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 715/381/16-ц

провадження № 61-5183св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»,

відповідачі - Чагорська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1, відділ держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року у складі судді Цуренка В. А. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року у складі суддів: Перепелюк Л. М., Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із позовом до Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1, відділу держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у поземельній книзі.

Позов мотивовано тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці, в межах Глибоцького району Чернівецької області, Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця) було укладено договір із землевпорядною організацією приватним підприємством «Ріга» (далі - ПП «Ріга») про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками ДТГО «Львівська залізниця» в межах існуючої смуги відведення. Вказана інвентаризація була проведена на підставі рішення Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 25 квітня 2014 року. За результатами проведеної інвентаризації було виявлено, що земельна ділянка на 275 км + 316 м до 275 км + 333 м, що перебуває у власності ОСОБА_1 частково, площею 0,0056 га накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку Рішенням XII сесії V скликання Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 квітня 2007 року № 49-12/2007 передано безоплатно у власність ОСОБА_1, з цільовим призначенням, як землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходяться у селі Чагор Глибоцького району Чернівецької області. На підставі вказаного рішення, Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 вересня 2007 року. Земельна ділянка, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,0056 га, зареєстрована у державному земельному кадастрі за № НОМЕР_1. Згадане вище рішення Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Згідно «Плана границ полосы железной дороги отвода линии Черновцы-Адьнката Львовской железной дороги, в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269 км +000 м до 293 км + 090 м», розробленого у 1959 році, який є належним доказом землекористування залізниці, ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить 15 м від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_1 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки ОСОБА_1 в смузі відведення залізниці становить 0,0056 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія направлення Чернівці-Держкордон з 267 км - 314 км інвентарний № 020122036, побудована у 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця». Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області перевищено свої повноваження у частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями, оскільки відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» просило визнати незаконним та скасувати рішення XII сесії V скликання Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 квітня 2007 року, визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером № НОМЕР_1; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 частково накладається на смугу відведення залізниці, проте позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було безпідставно задоволено заяву Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про застосування строку позовної давності. У позовній заяві було зазначено про те, що про порушення свого права позивачу стало відомо 18 грудня 2014 року, а саме після отримання від землевпорядної організації матеріалів інвентаризації земель. Позивача було позбавлено можливості звернутись до суду із заявою про поновлення строку позовної давності із залученням необхідних доказів. Оскільки заява про застосування строку позовної давності була подана на стадії судових дебатів, суд не постановив ухвалу про повернення до судового розгляду для з'ясування обставин у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт», частини першої статті 23 Закону України «Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України.

За змістом пункту а) частини четвертої статті 84 ЗК України землі під державними залізницями належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Суди установили, що рішенням XII сесії V скликання Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 квітня 2007 року відповідачу ОСОБА_1 виділено земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,1775 га (рілля), яка розташована в селі Чагор Глибоцького району Чернівецької області.

На підставі вказаного рішення Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 вересня 2007 року.

Установлено, що ПП «Ріга» проводилась інвентаризація земель, які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. За результатами інвентаризації було виявлено, що земельна ділянка на 275 км + 316 м до 275 км + 333 м, яка перебуває у власності ОСОБА_1 частково, а саме площею 0,0056 га, накладається на смугу відведення залізниці.

Таким чином, частина земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 накладається на землю залізничного транспорту, яка перебуває у користуванні ДГТО «Львівська залізниця».

Разом з тим, до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу можна звернутися в межах строку позовної давності.

Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений.

Суди установили, що згідно листа від 22 жовтня 2012 року ДТГО «Львівська залізниця» до голови Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про надання копій рішень Чагорської сільської ради про передачу земельних ділянок у власність громадян, в тому числі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1775 га, з якої площа перекриття складає 0,0053 га, про накладення частини земельної ділянки ОСОБА_1 на смугу відведення залізниці позивачу стало відомо у жовтні 2012 року (а. с. 33-34).

Отже, перебіг трирічного строку позовної давності почався 22 жовтня 2012 року та закінчився 22 жовтня 2015 року, із вказаним позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося - 18 лютого 2016 року.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про пропуск позивачем позовної давності на звернення до суду з вимогою про визнання недійсними рішення Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 квітня 2007 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером № НОМЕР_1.

Доводи касаційної скарги про те, що про порушення свого права позивачу стало відомо лише 18 грудня 2014 року є безпідставними та такими, що не ґрунтується на встановлених судами обставинах справи, оскільки перебіг позовної давності починається з часу, коли позивач дізнався про порушення свого права.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С.П. Штелик