Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 326/1336/17 Головуючий у 1 інстанції: Каряка Д.О.
Провадження № 22-ц /778/715/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - суддя Маловічко С.В.

судді Кочеткова І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Приморське лісове господарство» на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Приморське лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати,

В С Т А Н О В И В:

У вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Приморське лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 лютого 2017 року його було звільнено з ДП «Приморське лісове господарство» відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У день звільнення - 15 лютого 2017 року йому не було виплачено заробітну плату (у т.ч. заробітна плата, компенсація за відпустки, вихідна допомога), яка відповідно до довідки ДП «Приморське лісове господарство» складає 33 669,69 грн. (без урахування податків та зборів). Судовим наказом від 02.03.2017р. з ДП «Приморське лісове господарство» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 33 669,69 грн. 03.03.2017р. судовий наказ набрав законної сили, але заборгованість йому було сплачено лише 03.08.2017 року.

Відповідно до довідки ДП «Приморське лісове господарство» сума його одноденного заробітку становить 190,96 грн. з урахуванням податків і зборів, з якою він погоджується. Термін прострочення виплати заробітної плати без урахування святкових та вихідних днів становить з 16.02.2017р. по 03.08.2017р., тобто 114 днів, тому компенсація за ст. 117 КЗпП складає: 190,96 грн. х 114 дн. = 21 769,44 грн. Також внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати ним було втрачено значну її частину в зв'язку із зростанням цін на споживчі товари і тарифів на послуги (індекс інфляції), і тому підлягає стягненню з відповідача на його користь компенсація, передбачена ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», згідно з яким сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно даних Держкомстату індекс споживчих цін (індекс інфляції) по Україні (до попереднього місяця) за 2017 рік становить: березень - 101,8% , квітень -100.9 %, травень - 101.3 %, червень - 101.6%, липень -100.2%. Згідно наведеного ним розрахунку: не виплачений при звільненні дохід складає 33 669,69 грн., розмір індексації споживчих цін за березень, квітень, травень, червень, липень 2017р. складає: 1.8 + 0.9 + 1.3 + 1.6 + 0.2 = 5.8 та розмір індексації заробітної плати складає: 33 669,69 :100 х 5.8 = 1 952,84грн.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2017р. по 03.08.2017р. в сумі 21 769,44 грн., компенсацію втрати частини доходів від інфляції за період з 16.02.2017р. по 01.08.2017р. в сумі 1 952,84 грн. та судові витрати в сумі 960 грн.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Приморське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2017р. по 03.08.2017р. в сумі 18 523,12 грн., компенсацію втрати частини доходів від інфляції за період з 16.02.2017р. по 01.08.2017р. в сумі 1 952,84 грн. та судові витрати в сумі 820 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Приморське лісове господарство» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильність висновків суду в частині наявності вини підприємства у непроведенні з позивачем розрахунку при звільненні, яка була відсутня з огляду на скрутне фінансове становище підприємства та накладення арешту на рахунки відповідача виконавчою службою, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

За вказаною апеляційною скаргою ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017р. було відкрито провадження у справі та ухвалою колегії Апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2017р. розгляд справи призначено на 18 січня 2018р.

Вказані процесуальні дії були вчинені за вимогами ЦПК України в редакції від 18 бе-

резня 2004р.

15.12.217р. набрав чинності ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до цивільно-процесуального кодексу.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції ЦПК від 15.12.2017р., справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду, постановлене за правилами ЦПК України у ред. від 18.03.2004р., перевіряється на відповідність вимогам саме ЦПК у вказаній редакції від 18.03.2004р., а судове рішення апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги постановляється у відповідності до положень ЦПК України у новій редакції від 15.12.2017р.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання апеляційного суду 18 січня 2018р. не з»явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

Від відповідача в особі голови комісії з припинення ДП «Приморське лісове господарство» ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у якій він вказує

на неможливість приймати участь у судовому засіданні 18 січня 2018р. у зв»язку із своїм відрядженням до м. Києва у справах з 14.01.2018р. по 18.01.2018р., відсутністю у юрисконсульта підприємства ОСОБА_4 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та необхідністю часу на укладення договору з адвокатом.

Колегія вважає, що вказане клопотання не може бути задоволено у зв»язку з наступним.

Судову повістку про виклик в судове засіданні на 18 січня 2018р. відповідачем отримано 30 листопада 2017р., тобто завчасно за півтора місяці. Нова редакція ЦПК набрала законної сили з 15.12.2017р., тому у відповідача мався принаймні місяць на укладення договору з адвокатом. Відтак, колегія не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на вказані обставини, колегія розглянула справу на стадії апеляційного провадження за відсутності сторін у справі у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки під час звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, то у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок інфляції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, по справі було встановлено, що ОСОБА_2 з 05.05.2016р. працював провідним інженером на ДП «Приморське лісове господарство» та був звільнений 15.02.2017 р. за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з довідкою та розрахунковим листом за лютий 2017р. у ДП «Приморське лісове господарство» станом на 15.02.2017р. заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 становила 33 669,69 грн. (а.с.7,11).

Судовим наказом Приморського районного суду Запорізької області № 2-н/326/14/2017 від 02.03.2017р. з ДП «Приморське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 33 669, 69 грн. (а.с.12).

Згідно листа Приморського районного відділу державної виконавчої служби від 16.08.2017р. заборгованість по заробітній платі за судовим наказом № 2-н/326/14/2017 станом на 03.08.2017р. повністю погашена (а.с.13).

Відповідно до довідок ДП «Приморське лісове господарство» щоденна заробітна плата ОСОБА_2 за два останніх місяці перед звільненням складає 190,96 грн. (а.с. 8,18).

Згідно наказу № 30 т.в.о. головного лісничого ДП «Приморське лісове господарство» Кислова О.Ю. від 07.02.2017р. у зв'язку з погіршенням фінансового стану, відсутністю обігових коштів на підприємстві з 07 квітня 2017р. строком на 7 місяців встановлено режим неповного робочого тижня з робочими днями понеділок, вівторок, середа, четвер з оплатою згідно відпрацьованого часу зі збереженням повної оплачуваної відпустки для працівників з ненормованим робочим днем (а.с. 28).

З довідки голови комісії з зупинення діяльності ДП «Приморське лісове господарство» ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2 у відпустці або на лікарняному в період за 2 місяці перед звільненням не перебував (а.с.32).

Постановами державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шевченко В.Д. від 20.03.2017р. та від 19.07.2017р. накладено арешт на рахунки та кошти Державного підприємства «Приморське лісове господарство» (а.с. 40-49).

Постановами державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шевченко В.Д. від 09.08.2017р. знято арешт з рахунків ДП «Приморське лісове господарст-

во» (а.с.50-57).

Встановивши всі перелічені обставини, суд правильно визначився з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема, пославшись на ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, та Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050 і Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі яких правильно вирішив спір.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що позивача було звільнено 15.02.2017р., а остаточний розрахунок із ним було проведено лише 03.08.2017р., при тому, що спору по сумі розрахункових між працівником та роботодавцем не було. Тому суд правильно визнав, що право позивача на здійснення з ним розрахунку при звільненні, як це передбачено ст. 116 КЗпП, було порушено, а відтак на його користь належить до стягнення компенсація згідно з вимогами ст. 117 КЗпП, яку судом було розраховано вірно.

З»ясовуючи обставини щодо наявності або відсутності вини підприємства у не- проведенні остаточного розрахунку з позивачем, на що посилається відповідач у апеляційній скарзі, наголошуючи на арешті його рахунків, колегія встановила наступне.

Так, дійсно, постановами державного виконавця Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 20.03.2017р. та від 19.07.2017р. було накладено арешт на грошові кошти та всі рахунки ДП «Приморське лісове господарство», у тому числі і на рахунок, відкритий підприємством для виплати заробітної плати та на рахунок для виплат матеріального забезпечення і соціальних послуг застрахованим особам у період з 20.03.2017 року по 09.08.2017 року.

Але вбачається, що арешт був накладений вже після звільнення позивача 15.02.2017р. та тільки через місяць, а відсутність коштів у підприємства на виплату зарплати сама по собі не є підставою для звільнення його від виконання трудового законодавства та дотримання прав працівників.

Про зазначене йдеться у п. 20 Постанови ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, у якому зазначено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Також в апеляційній скарзі ДП «Приморське лісове господарство» посилається на те, що позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який встановлений ст.233 КЗпП України.

Проте ці обставини ретельно перевірив та проаналізував суд першої інстанції, навівши ґрунтовний аналіз з цього питання.

Так, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не- проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат, незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки відповідач розрахувався з ОСОБА_2 тільки 03.08.2017р., то саме з цього часу відбувається відлік строку на звернення до суду, та позивач звернувся до суду з позовом про стягнення компенсації за ст. 117 КЗпП вже 20.09.2017р., тобто в межах тримісячного строку з дня проведення з ним остаточного розрахунку.

Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем строку для вимог про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з інфляцією, то суд в цій частині також ретельно встановив фактичні обставини.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

І ці висновки суду відповідають положенням ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», у якому у структурі заробітної плати закладено і відповідні компенсації, зокрема, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, тому вона у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Приморське лісове господарство» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: