Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1752/18
Провадження № 2/382/797/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів Вак О.В., Черних В.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсними договорів іпотеки та про визнання права власності

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсними договорів іпотеки та про визнання права власності, в котрому після збільшення позовних вимог зазначено, що 21 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошових коштів, які зі слів ОСОБА_4, та позичала для потреб її родича. Цього ж дня (21 серпня 2015 року) в рахунок забезпечення зобов"язань ОСОБА_4, між нею та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки. Відповідно до п.1 договору ОСОБА_4 взяла у неї в борг суму в розмірі 168 170 гривень та зобовязувалась повернути її в строк до 10 травня 2018 року. ОСОБА_4 погоджувалась з тим, що за порушення умов договору несе відповідальність в межах вартості квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3 договору від 21 серпня 2015 року, ОСОБА_4 в рахунок забезпечення виконання зобовязання по поверненню боргу у встановлений строк, передала в заставу належне їй нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат, загальною площею 73,6 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м. Нерухоме майно, яке за договором було передане ОСОБА_4 у заставу, належить їй на підставі договору дарування квартири серія та номер 44 від 15.01.1999, видавник приватний нотаріус Березанського міського нотаріального округу Шемчук М.Ф. 21 серпня 2015 року сторони на виконання взятих на себе за договором зобовязань (пункти 2 та 5) одночасно з підписанням договору, вчинили наступні дії: ОСОБА_3 в м. Яготин Київської області за адресою проживання позивачки по АДРЕСА_2, надала ОСОБА_4 позику в розмірі 168 170 грн. строком до 10.05.2018р. та передала вказану суму грошових коштів під час підписання договору, а ОСОБА_4 передала їй правовстановлюючі документи на предмет застави (іпотеки), а саме договір дарування квартири серія та номер 44 від 15.01.1999, видавник приватний нотаріус Березанського міського нотаріального округу Шемчук М.Ф. та технічний паспорт на квартиру, що розташована АДРЕСА_1. Виконуючи умови договору, ОСОБА_3 була готова по першій вимозі ОСОБА_4 прибути до нотаріуса для проведення нотаріального посвідчення договору. В той же час, остання з різних причин не змогла прибути для нотаріального посвідчення договору. Як вбачається з загального змісту договору від 21.08.2015 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, між ними був укладений договір позики на суму 168 170 грн. Форма та зміст даного договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, яка передбачає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо сума договору не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на момент укладення договору приведена у цій нормі закону сума складала 170 грн.). В звязку з дотриманням форми та змісту договору позики, позивач вважає цей договір позики укладеним та створює права та обовязки для сторін. Одночасно з цим, умови договору від 21 серпня 2015 року містять положення про забезпечення своєчасності повернення позичальником ОСОБА_4 боргу у вигляді передачі в заставу (іпотеку) позикодавцю належного позичальником на праві приватної власності нерухомого майна на умовах, що визначені в договорі від 21 серпня 2015 року. Тобто сторонами було визначено у договорі від 21 серпня 2015 року і сам зміст та порядок виконання основного зобовязання (суму позики та строк повернення) і спосіб забезпечення його виконання, а саме у випадку неповернення грошових коштів договір виконується за рахунок нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_4 Таким чином, умови договору від 21 серпня 2015 року частково були виконані, що вказує на фактичне укладення договору іпотеки шляхом викладення його в одному документі з договором позики. В даному випадку виконання зобовязання ОСОБА_4 по поверненню 168 170 грн. в строк до 10.05.2018 р. було забезпечене нерухомим майном, що належить їй на праві приватної власності та залишилося у її володінні та користуванні, але у випадку не повернення позики в строк позивач отримує право виконання зобовязання по договору позики за рахунок нерухомого майна, яке забезпечувало це зобовязання. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню, а також має містити в собі всі істотні умови, що передбачені законом. Сторонами було дотримано зміст договору іпотеки та зазначено всі істотні умови цього договору, що підтверджується безпосередньо самим його текстом, але не було дотримано форми договору іпотеки, оскільки він був укладений в тій же формі, що і договір позики, тобто в простій письмовій формі, в той час, як закон вимагає нотаріального посвідчення договорів іпотеки. Вищевказана стаття встановлює перелік істотних умов договору іпотеки, які повинні обовязково в ньому міститися, так як відсутність будь-якої з цих істотних умов у договорі може стати підставою для визнання цього договору недійсним. Враховуючи те, що станом на 10.05.2018 р. (строк повернення позики за умовами договору) і до цього часу відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань, вважає, що до неї повинно перейти право власності на предмет застави.

10 вересня 2017 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошових коштів. Цього ж дня (10 вересня 2017 року) в рахунок забезпечення зобов"язань ОСОБА_4, між ними був укладений договір іпотеки. Відповідно до п.1 договору ОСОБА_4 взяла у неї в борг суму в розмірі 180 000 гривень та зобовязувалась повернути їх в строк до 15 жовтня 2018 року. ОСОБА_4 погоджувалась з тим, що за порушення умов договору несе відповідальність в межах вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_3. Відповідно до п. 3 договору від 10 вересня 2017 року, ОСОБА_4 в рахунок забезпечення виконання зобовязання по поверненню боргу у встановлений строк, передала в заставу належне їй нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_3. Нерухоме майно, яке за договором було передане ОСОБА_4 у заставу, належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2012, видано Черняхівською сільською радою Яготинського району Київської області. 10 вересня 2017 року сторони на виконання взятих на себе за договором зобовязань (пункти 2 та 5 ) одночасно з підписанням договору, вчинили наступні дії: ОСОБА_3 в м. Яготин Київської області за адресою проживання позивачки по АДРЕСА_2, надала ОСОБА_4 позику в розмірі 180 000 грн. строком до 15.10.2018р. та передала вказану суму грошових коштів під час підписання договору, а ОСОБА_4 передала їй правовстановлюючі документи на предмет застави (іпотеки), а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.10.2012, виданий Черняхівської сільської ради Яготинського району Київської області. Виконуючи умови договору, ОСОБА_3 була готова по першій вимозі ОСОБА_4 прибути до нотаріуса для проведення нотаріального посвідчення договору. В той же час остання з різних причин не змогла прибути для нотаріального посвідчення договору. Як вбачається з загального змісту договору від 10.09.2017 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, між ними був укладений договір позики на суму 180 000 грн. Форма та зміст даного договору відповідає вимогам ст. 1074 ЦК України, яка передбачає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо сума договору не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на момент укладення договору приведена у цій нормі закону сума складала 170 грн.). В звязку з дотриманням форми та змісту договору позики, вона вважає цей договір позики укладеним та створює права та обовязки для сторін. Одночасно з цим, умови договору від 10 вересня 2017 року містять положення про забезпечення своєчасності повернення позичальником ОСОБА_4 боргу у вигляді передачі в заставу (іпотеку) позикодавцю належного позичальником на праві приватної власності нерухомого майна на умовах, що визначені в договорі від 10 вересня 2017 року. Тобто сторонами було визначено у договорі від 10 вересня 2017 року і сам зміст та порядок виконання основного зобовязання (суму позики та строк повернення) і спосіб забезпечення його виконання, а саме у випадку неповернення грошових коштів договір виконується за рахунок нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_4 Таким чином, умови договору від 10 вересня 2017 року частково були виконані, що вказує на фактичне укладення договору іпотеки шляхом викладення його в одному документі з договором позики. Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». В даному випадку виконання зобовязання ОСОБА_4 по поверненню 180 000 грн. в строк до 15.10.2018 р. було забезпечене нерухомим майном, що належить їй на праві приватної власності та залишилося у її володінні та користуванні, але у випадку не повернення позики в строк позивач отримує право виконання зобовязання по договору позики за рахунок нерухомого майна, яке забезпечувало це зобовязання. Враховуючи те, що станом на 15.10.2018 р. (строк повернення позики за умовами договору) і до цього часу відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань, позивач вважаю, що до неї повинно перейти право власності на предмет застави. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» вбачається, що Закон передбачає державну реєстрацію договору іпотеки, але в статті не зазначено, що вимога про державну реєстрацію є обовязковою, в звязку з чим недотримання сторонами договору умови щодо державної реєстрації договору іпотеки не має своїм наслідком визнання цього договору неукладеним, а має своїм наслідком лише те, що вимога по незареєстрованому у встановленому порядку іпотечному договору не набуває пріоритету по відношенню до інших вимог, що забезпечені цим предметом іпотеки, і зареєстровані у встановленому порядку. Тому, виходячи зі змісту ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 220 ЦК України, договір іпотеки, який був укладений у простій письмовій формі може бути визнаний судом дійсним, в звязку з чим подальше нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Просила визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений 21 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_4 одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі, визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений 10 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі, визнати за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_3.

В підготовче засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка та її представник в підготовче засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги з врахуванням збільшення визнала. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідачка позов визнала та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 200, 206 ЦПК України, ст.ст. 220,640,1046,1047,1049 ЦК України,ст.ст. 1,2,4,18,37 ЗУ "Про іпотеку", суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору іпотеки та про визнання права власності задовольнити. Визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений 21 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі.

Визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений 10 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі.

Визнати за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_3.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанцій № 621 від 02.10.2018 р. та № 49219 від 01.11.2018 р. у розмірі 1740 (одну тисячу сімсот сорок) гривень 85 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1740 (одну тисячу сімсот сорок) гривень 85 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 1 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.