Справа № 522/836/18
Провадження № 2/522/2398/18
УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

24 січня 2018 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Абухін Р.Д., розглянувши матеріали за ОСОБА_1 ( м. Одеса, пр-т. Адміральський,1, корп.. ВАДРЕСА_1) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3) - « про стягнення заборгованості за договором позики»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 4 161 600,00 грн.; проценти за користування коштами в розмірі 873 936,00 грн.; суму штрафу в розмірі 124 848,00 грн., що разом становить 5 160 411,00 грн..

Позивачем разом із позовною заявою подано до суду заяву про забезпечення позову, якою він просить суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 в тому числі, але не виключно, на майнові права ( права вимоги, дебіторську заборгованість та інші нематеріальні активи), на майно, яке належить ОСОБА_2 від інших осі та/або знаходиться у інших осіб.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позовних вимог не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

В заяві про забезпечення позову заявник не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Крім того позивачем не зазначено на яке саме майно він просить накласти арешт та не просить витребувати такі докази, що даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Отже, в відповідності з зазначеними нормами процесуального права суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 150 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ,- « про вжиття заходів забезпечення позову»- відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя : Р.Д. Абухін

24.01.2018