АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1298/17 Номер провадження 22-ц/786/171/18Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

розглянула у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Должко С.Р. в м. Зіньків Полтавської області зі складанням повного тексту рішення 02.11.2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, що згідно сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії НОМЕР_1, належала ОСОБА_3.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що є племінником померлої ОСОБА_3, та понад 10 років і до дня смерті фактично проживав однією сім'єю з померлою тіткою. Після смерті померлої відкрилася спадщина, до спадкової маси якої входить земельна ділянка площею 2,88 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3

Вказував, що встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 необхідне для визнання права на право на земельну ділянку (пай), яка належала померлій, у зв'язку з тим, що нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3.

На день смерті ОСОБА_3 проживала в с. Пірки, Зіньківського району, Полтавської області, що підтверджується довідкою Тарасівської сільської ради. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 окрім неї за вказаною адресою інших осіб не зареєстровано (а.с.11).

ОСОБА_3 була одинокою, у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів не мала. За станом здоров'я спілкуватися і контактувати з іншими людьми їй було складно, тому у довірливих та близьких стосунках вона була тільки з родиною свого племінника, ОСОБА_2. Понад 10 років і до дня смерті племінник певними періодами проживав з нею. Під час проживання вони вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка площею 2,88 в умовних кадастрових гектарах, про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 (а.с.12).

На звернення позивача до Зіньківської державної нотаріальної контори по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що на день смерті ОСОБА_3, діяв ЦК України (в редакції 1963 року), а згідно ст. 529-530 ЦКУ (в редакції 1963 року) племінники до кола спадкоємців законом не включені. Заявником не надано документів, що підтверджували б їх родинні відносини зі спадкодавцем.

Для підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем для отримання спадщини ОСОБА_2 до суду було заявлено, а потім допитано свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за показами яких позивач дійсно спілкувався з ОСОБА_3. Приїзжав допомагати померлій та перебував у неї днів по три. Позивач має сім'ю в м. Полтава з якою і проживає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю. Окрім того ОСОБА_2 не надано відомостей про його батьків та про те, хто з них був рідним з померлою. Також за висновками місцевого суду чинним на час відкриття спадщини законодавством не передбачено, що племінники включаються до кола спадкоємців за законом та не передбачено отримання спадщини особою, яка проживала однією сім'єю із померлим.

Згадані висновки на думку колегії суддів є правильними, такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах та доказах, які судом першої інстанції належним чином оцінені і відповідають вимогам закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.

По-перше, апелянт посилаючись на п. 5 Перехідних положень ЦК України 2004 року, вказує, що спірні правовідносини регулюються саме ЦК України в редакції від 1 січня 2004 року , та у відповідності до ч. 1 ст. 1265 якого, він як племінник померлої ОСОБА_3 має право на спадкування у п'яту чергу за законом.

Такі твердження апелянта є помилковими. Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 1 січня 2004 року.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають саме норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

В свою чергу, відповідно до ст.ст.529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Таким чином, позивачем не доведено того, що він відноситься до кола спадкоємців померлої ОСОБА_3

По-друге, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не витребував у Державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи.

Проте, такі твердження є безпідставними, оскільки суд не вправі ініціювати витребування документів, таке витребування можливе лише за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, зазначена обставина не впливає на законність судового рішення.

По-третє, апелянт вважає, хибним висновок суду відносно недоведення ним факту проживання однією сім'єю більше п'яти років зі своєю тіткою, оскільки свідками засвідчено, що він дійсно приїздив, допомагав, вів з померлою спільне господарство, придбавав медикаменти, проживав по три дні в тиждень із тіткою, взяв на себе всі витрати по її похованню.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У пункті 21 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Надані позивачем докази, зокрема покази свідків по справі дають підстави вважати, що ОСОБА_2 дійсно допомагав ОСОБА_3 у побуті, приїзжав і турбувався про неї, а також здійснив її похорони, однак дана обставина не породила у нього право на спадкове майно.

Більше того, позивач має постійне місце проживання, де проживає у зареєстрованому шлюбі, має дружину і дитину, тому одночасно бути членом сім'ї спадкодавця в розумінні вимог ст. 3 СК України, він бути не міг.

Також посилання апелянта на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки дана обставина не доводить фактів, які б мали бути доведені для підставності позовних вимог.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення судовою колегією не встановлено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О. Панченко

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко /підпис/ В.П. Пікуль

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ О.О. Панченко

Повний текст судового рішення виготовлено 23 січня 2018 року.