АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у суді першої інстанції: ЛісовськаО.В.

Справа № 754/6832/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/603/2018

17 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палата з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у справі за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просило стягнути з відповідачки суму надмірно виплачених коштів у розмірі 2 873 грн. 86 коп.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивачем, з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсії. В результаті перевірки встановлено, що виникла переплата пенсії за період з 01.01.2000 року по 31.12.2009 року у розмірі 2 873 грн. 86 коп. Управлінням, з метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено претензію від 22.03.2017 року якою було запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку, проте дана претензія була проігнорована відповідачем в зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача боргу в розмірі 2 873 грн. 86 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Лівобережного об'єднаного управління ПФУ у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Лівобережного об'єднаного управління ПФУ у м. Києві задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначає на те, що внаслідок рахункової помилки у ОСОБА_2 утворилася переплата пенсії у розмірі 2 873 грн. 86 коп., яку вона відмовляється повернути, а тому надміру виплачена сума коштів, що є виключною державною власністю підлягає стягненню відповідно до ст.ст. 326, 1212 ЦК України, як набуті без достатньої правової підстави.

Крім, того апелянт зазначає, що нормою ст.1215 ЦК України визначено чіткі умови, за яких пенсії не підлягають поверненню а саме: виплата проведена добровільно; виплата не була наслідком рахункової помилки, а також не містить недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справ, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачем, з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів, було проведено перевірку даних використаних для призначення (перерахунку) пенсії.

В результаті перевірки встановлено, що виникла переплата пенсії у ОСОБА_2 за період з 01.01.2000 року по 31.12.2009 року у розмірі 2 873 грн. 86 коп.

Про факт виникнення переплати пенсії у відповідачки свідчить лист № 2420 Управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, ОСОБА_2 був надісланий лист № 4848/06 від 22.03.2017 року, яким було запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку.

Проте відповідач ніяким чином не відреагувала на пропозицію позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Лівобережного об'єднаного управління ПФУ у м. Києві, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того факту, що перерахування пенсії сталося з причин, пов'язаних з технічною помилкою або, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з правильним застосуванням норм матеріального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Згідно п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом статті 1212 ЦК України, якою передбачено обов'язок особи, яка набула майно без достатньої правової підстави, повернути його потерпілому та, що сума надміру виплачених коштів відповідачу є виключно переплатою, а не пенсією і підлягає стягненню відповідно до ст.ст. 326, 1212 ЦК України є непереконливими з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом. за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Доказів на підтвердження того, що переплата пенсії відбувалася у зв'язку з рахунковою помилкою і недобросовісною поведінкою відповідача Лівобережне об'єднане управління ПФУ у м. Києві суду не надало, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Оскільки судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 отриманих коштів у розмірі 2 873 грн. 86 коп., які є пенсійною виплатою, призначеною їй Управлінням ПФУ, та не встановлено наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин положення статті 1215 ЦК України та у зв'язку з цим постановив законне рішення.

Вказані обставини узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суд України в постановах від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14) та від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), які є обов'язковими для виконання судами всіх інстанцій.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у справі за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий

Судді