22.01.2018 227/3623/17
17 січня 2018 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Сисенко Ю.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідач в судове засідання не зявилась повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Будь-яких клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не зявився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не надав своїх заперечень проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, їй відомо, що позивач та відповідачка були у шлюбі, вона бачила відповідачку останній раз в будинку за адресою м.Добропілля вул.Хмельницького Богдан,19, в 2016 році за три дні до Пасхи. Відповідачка в будинку не проживає, там мешкає позивач з його донькою.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача через дорогу. Раніше в будинку за адресою м.Добропілля вул.Хмельницького Богдан,19 мешкали разом позивач і відповідачка, а зараз тільки позивач, його донька періодично приїздить до нього. Свідок зазначила, що відповідачка не мешкає в будинку з 2016 року.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що відповідачка є його колишньою дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НО №289352 від 29.06.2016 року (а.с.6), з якої вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 29.06.2016 року було розірвано, після розірвання шлюбу їй присвоєне прізвище «Рибка».
З копії паспорту позивача та його пояснень встановлено, що в шлюбі з відповідачкою останній перебував з 1994 року.
Згідно копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29.03.2000 року, яке зареєстроване в Добропільському бюро технічної інвентаризації 29.03.2000 року (а.с.9) вбачається, що житловий будинок за адресою: Донецька область, м.Добропілля вул.Хмельницького Богдана, 19 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
З пояснень позивача в судовому засіданні також встановлено, що право власності на вказаний будинок було оформлено на нього в період його перебування у шлюбі з відповідачем.
Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Враховуючи наведене, судом встановлено, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.
Вказані обставини позивачем в судовому засіданні не оспорювались.
З копії домової книги вбачається, що у вказаному житловому будинку, сторони, як його власники, були зареєстровані 07.04.2000 року, тобто після оформлення права власності на будинок (а.с.14-18).
Також факт реєстрації відповідача у вказаному будинку підтверджується повідомленням відділу реєстрації Добропільської міської ради від 21.11.2017 року №17-16/694, з якого вбачається, що ОСОБА_2 з 07.04.2000 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).
Копією договору про розподіл спільного майна подружжя від 12.07.2016 року (а.с.7) підтверджується, що вказаний договір був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Відповідно до вказаного договору останні, у зв»язку з розірванням шлюбу, за взаємною згодою поділили спільне майно, яке нажили, перебуваючи у шлюбі, в тому числі і вищевказаний житловий будинок, а саме у власність ОСОБА_5, за договором, перейшов житловий будинок за адресою м.Добропілля, вул.Хмельницького Богдана, 19.
З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101970145 від 30.10.2017 року (а.с.8), вбачається, що житловий будинок за адресою: Донецька область, м.Добропілля вул.Хмельницького Богдана, 19, з 25.10.2017 року, належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 і останній є єдиним власником цього будинку.
На підставі наведено судом встановлено, що станом на день розгляду справи у суді відповідачка - ОСОБА_2 - не є ані членом сімї позивача, ані власником житлового будинку за адресою м.Добропілля, вул.Хмельницького Богдана, 19.
З пояснень позивача, свідків у судовому засіданні встановлено, що відповідач не мешкає в будинку за адресою м.Добропілля, вул.Хмельницького Богдана, 19 з червня 2016 року.
Відсутність відповідача за вказаною адресою підтверджуються довідкою голови квартального комітету по вул..Чехова №296 від 06.11.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 в будинку №19 по вул.Хмельницького Богдана в м.Добропіллі зареєстрована, але не проживає з червня 2016 року по теперішній час (а.с.19).
Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
Враховуючи викладене, те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що право власності відповідачки на вказане житлове приміщення припинено, остання не є членом сім»ї власника будинку і не користується вказаним житловим приміщенням, а лише є зареєстрованою в ньому, як колишній власник, що чинить певні перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю в повному обсязі, а саме останній не має можливості отримати вугілля у зв»язку з реєстрацією у будинку відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як припинення права власності відповідачки на житлове приміщення тягне за собою втрату права користування житловим приміщенням колишнього власника.
Керуючись ст.391 ЦК України, ст. ст. ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП НОМЕР_1, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл.. м.Добропілля, вул. Хмельницького Богдана, 19.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції яка діє з 15.12.2017 року), апеляційну скаргу позивач має право подати до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію рішення направити сторонам.
Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 17 січня 2018 року. Повне рішення буде складено 22 січня 2018 року.
Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.
Головуючий суддя О.В. Здоровиця