Номер провадження 2/754/1230/18
Справа №754/9882/17
22 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Таран Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Двірко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 через свого представника Мелех Д.О. звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди. У вказаному позові просить стягнути з відповідача на користь позивача 423,34 грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування; 320,43 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 46,82 грн. - розміру відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 4800,00 грн. - судових витрат пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги.
В судове засідання позивач чи його представник не з'явились, в письмовому клопотанні, що міститься в матеріалах справи представник позивача адвокат Мелех Д.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити, а розгляд справи просить суд провести без участі позивача та без його участі, як представника позивача.
Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави суду для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів наданих стороною позивача.
На підставі ст. 280 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду представника відповідача не поважною.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що 20.12.2013 року о 16 год. 34 хв. на перехресті вул. Магніторська - провулок Червоногвардійський в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода.
Вказана ДТП відбулося за участю автомобіля НОМЕР_2, який належить ТОВ «Дистрибюторська компанія Славутич» під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5
Внаслідок ДТП ОСОБА_5 померла на місці пригоди.
Постановою про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року старшого слідчого відділу розслідувань дорожньо-транспортних пригод СУ ГУМВС України в м. Києві про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю у діянні водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
Як вказує представник позивача у позовній заяві в результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, який на законі підставах здійснює експлуатацію транспортного засобу «МАН - 18.272», д. н. з. НОМЕР_4 була застрахована у відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно договору страхування № АЕ/2467760.
Судом при розгляді справи встановлено той факт, що представник позивача, 13.12.2016 року повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника Мелех Д.О.
Проте, відповідач, здійснив виплату страхового відшкодування лише 14.04.2017 року.
Вказана сума страхового відшкодування виплачена позивачу у повному обсязі тому, претензій до відповідача, щодо розміру страхового відшкодування заявленої позивачем у заяві від 13.12.2016 року немає.
Відповідно до вимог пункту 36.1. статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування.
Стаття 36 Закону № 1961-IV встановлює певний порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати, зокрема: - страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку; - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ); - уразі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що страхова компанія не вказала на недостатність будь-яких документів або відомостей, які необхідні для вирішення питання про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування; не прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування; з огляду на сплив 90 денного строку з моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування та відсутність цивільної, господарської або кримінальної справи з приводу ДТП, в рамках якої має бути встановлено винну особу в її скоєнні, суд визнає, що страхова компанія зобов'язана була прийняти рішення щодо виплати (або відмову у виплаті) страхового відшкодування не пізніше ніж 13.03.2017 року.
Оскільки представником позивача було подано заяву про виплату страхового відшкодування із необхідними документами до страховика 13.12.2016 року, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зобов'язане було здійснити дану виплату саме не пізніше 13.03.2017 року, чого у даному випадку здійснено не було.
Пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).
Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).
Суд визнає, що у зв'язку із невиконанням Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зобов'язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування, з огляду на положення статті 36 Закону № 1961-IV та статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню пеня, три проценти річних, а також інфляційні втрати, пов'язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування.
Оскільки розрахунки проведені представником позивача відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги та враховуються при вирішенні спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).
У зв'язку з вищевикладеним вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги в розмірі 4800,00 грн. ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а тому є такими, що підлягають до задоволення.
На підставі вище викладеного та керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 133, 137, 280-282, 284, 287 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди, - задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня постановлення рішення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.
Заочне рішення може бути переглягнуте судом, що його постановив за заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.
Суддя: Н.Г.Таран