Дата документу 26.10.2018
ЄУ № 420/1791/18
Провадження №2/420/757/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2018 року смт. Новопсков

Луганська область

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Пронька В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному процесі, що базується на засадах змагальності й диспозитивності, особливого значення набуває зміст позовної заяви, від якого залежать не тільки дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження, а й позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права відповідач має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, так як не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно п. 2, п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до розяснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обовязок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент предявлення позову.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Всупереч наведених норм законодавства, позовна заява та додані до неї документи не містять доказів щодо погодження з відповідачем вартості спірного майна подружжя, як і доказів на підтвердження вартості майна, яке є предметом поділу на час подачі позову, а також обґрунтованого розрахунку сум, які позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до п. п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

В порушення вказаних вимог закону зміст позовних вимог, заявлених позивачем, суперечить способам і порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначеним сімейним законодавством України. Крім того, позовні вимоги сформульовані не чітко, зокрема, позивачем не зазначено розмір половини вартості внесеного майна в ПСП «Добробут» та ПСП «Відродження» та половини отриманого доходу за час діяльності підприємств, які вона просить зобовязати відповідача виплатити.

В позовній заяві не чітко викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що є порушенням п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Зокрема, позивач, посилаючись на те, що майно, яке вона просить поділити, придбане у шлюбі, взагалі не зазначила обставин щодо придбання спільно нажитого майна, джерел і часу його придбання тощо, а також не зазначила докази, що підтверджують вказані обставини. Так, на підтвердження придбання спільно нажитого нерухомого майна позивач надає інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запитів «Тип особи: фізична особа, ПІБ: ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, серія та номер паспорта громадянина України: НОМЕР_3», «Тип особи: фізична особа, ПІБ: ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_2, серія та номер паспорта громадянина України: НОМЕР_3», з яких вбачається, що пошук був проведений за частковим співпадінням, що позбавляє суд можливості визначити належність спірного майна саме сторонам. Крім того, позивач, посилаючись на те, що відповідач є кінцевим бенефіціарним власником ПСП «Добробут» та ПСП «Відродження», на підтвердження надає роздруківки з інтернет сайту «YouControl», які не можуть бути належними доказами зазначеного, оскільки в Україні функціонує Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, тобто єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, яка створена з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців.

Позивач, посилаючись на те, що статутний капітал та майно ПСП «Добробут» та ПСП «Відродження» сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, не зазначає та не надає доказів на підтвердження вказаних обставин.

Також позивачем не обґрунтовані позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на неподільні частки рухомого майна.

В порушення п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України позивач не зазначив щодо наявності у нього або інших осіб оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у звязку з розглядом справи, посилається на норми ГПК України, в той час як позов подано за правилами цивільного процесуального законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. За змістом ст. 84 ЦПК України позивач, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів разом з поданням позовної заяви. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Крім того, таке клопотання повинно відповідати загальним вимогам, встановленим до форми та змісту заяв з процесуальних питань, визначених ст. 182-183 ЦПК України.

Заявлене позивачем клопотання про витребування у відповідача технічної документації на автомобілі вищезазначеним вимогам закону не відповідає.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши їй строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що в іншому випадку позовна заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: В. В. Пронька