Провадження 2/712/424/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, 28.11.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач по справі ОСОБА_2 фактично проживає та є власником ? частини квартири АДРЕСА_1. Зазначив, що даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.01.2003 року, виданим Соснівським райвиконкомом м. Черкаси, договором дарування ? частини квартири від 14.11.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., договором дарування ? частини квартири від 28.12.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А.

Вказав, що позивач доглядає за квартирою, регулярно сплачує комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями, постійно проживає у даній квартирі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Соснівської районної ради від 20.01.2003 року, власником ? даної квартири був ОСОБА_6, батько відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції.

Зазначив, що відповідач ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, так як на день смерті спадкодавця був зареєстрований за місцем проживання з останнім.

Відмітив, що відповідач ОСОБА_3 опікуватись вказаною квартирою, оплачувати комунальні платежі, проживати в ній не бажає.

Просив суд припинити право власності відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ? частину квартири АДРЕСА_1; визнати за позивачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява, в якій відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та житлового законодавства.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 20.01.2003 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2.

Як вбачається з договору дарування частини квартири від 14.11.2014 року, засвідченого приватним нотаріусом Е.А. Левицькою, ОСОБА_7 подарувала та передала ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6.

28 грудня 2015 року був укладений договір дарування частки в праві власності на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Малою Н.А., відповідно до якого ОСОБА_3 подарував та передав своєму сину ОСОБА_2 ? частку в праві власності на квартиру у власність. Предметом договору є ? частка в праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно довідки № 2006 від 22.03.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 2.07.2014 у справі №6-68цс14 зазначено, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316ЦК). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317ЦК).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування ( ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ст. 78 ЦПК України).

Однак, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, правовстановлюючих документів до суду не надано, а тому встановити що частка відповідача є незначною без встановлення факту чи взагалі належить відповідачу ? частка квартири АДРЕСА_1 не можливо, а тому повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 365 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Є. Троян