Справа №339/178/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2018 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Ганчар Т.І.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-
31.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
При цьому вказує, що вона є власником будинку, а відповідач, який являється її колишнім чоловіком (шлюб розірвано 04.12.2003 року) в 1999 році покинувши її, поїхав на постійне місце проживання у Російську Федерацію, створив нову сімю.
Постійна відсутність відповідача з 1999 року створює для позивача, як власника будинку, труднощі та додаткові матеріальні затрати, адже у звязку з реєстрацією відповідача він не може оформити субсидію. Відповідач, будучи зареєстрованим на проживання, у вказаному будинку не проживає, не здійснює витрати на його утримання, особистих речей немає.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином і від нього не надійшла заява про причини неявки в суд чи про слухання справи в його відсутності та не надав відзив на позов.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
- відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
- відповідач не подав відзив;
- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 (а.с.5-6).
Встановлено, що відповідач, який є членом сім"ї позивача ( колишнім чоловіком) (а.с.7), зареєстрований у вказаному будинку (а.с.13) і не проживає в ньому без поважних причин з 1999 року.
Факт непроживання відповідача у спірному будинку без поважних причин підтверджується поясненнями свідків та актами обстеження побутових умов, в яких зафіксований факт його відсутності по місцю реєстрації (а.с.54-56).
Зокрема, свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказали, що відповідач не проживає з 1999 року, виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, де має іншу сімю, у будинку позивача відсутні його речі .
При цьому, свідки ствердили, що відповідач добровільно залишив будинок, забравши свої речі.
Отже, доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважала праву проживання відповідачу в будинку і він примусово залишив житлове приміщення судом не здобуто.
Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Відповідно дост. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як зазначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі.
Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету.
Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).
Позивач довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, те, що відповідач в 1999 році залишив вказаний будинок, не проживає в ньому, несплачує комунальні послуги, не здійснюють догляд, що свідчить про втрату інтересу до житла та відсутність в помешканні понад визначені законом строки без поважних причин.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у належному позивачу будинку більше одного року, втративши інтерес до вказаного житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням.
На підставі викладеного ст. 405 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування або імя сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 -реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 - АДРЕСА_1.

Дата складання повного тексту рішення 01 листопада 2018 року.

Суддя О.С. Головенко

.