Справа №639/7003/17
Провадження 2/639/473/18
23 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Тіщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
24.11.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2, третьою особою зазначений Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова. В позові позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою 20 у будинку 19 по вул. Пермській у місті Харкові та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 28.02.2012 року за реєстром №1019, в якій позивач проживає та зареєстрована. Разом з позивачем в даній квартирі зареєстрована донька позивача ОСОБА_4, яка є власником 2/3 частини вищевказаної квартири. Також за вказаною адресою зареєстрований відповідач, проте, як вказує позивач, з 19.12.2012 року ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає та не оплачує комунальних послуг, у звязку з чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, оскільки число мешканців в квитанціях зазначено 3 особи. Позивач вказує, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, вона намагається заощаджувати, але, оскільки відповідач зареєстрований в даній квартирі, однак майже 5 років в ній не проживає та не користується нею, позивач змушена сплачувати за нього комунальні послуги. При цьому позивач зазначає, що з відповідачем шлюб розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2014 року (справа №639/3219/14-ц). Відповідач на теперішній час одружений з іншою особою і має двох доньок від їх шлюбу, зі своєю родиною мешкає за адресою: АДРЕСА_2. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача протягом останніх трьох років з проханням змінити своє місце реєстрації, але відповідач на кожне прохання відповідав відмовою, пояснюючи неможливість зміни місця реєстрації відсутністю вільного часу. Враховуючи наведене, посилаючись на ст.ст. 15, 391, 346, 349, 405 ЦК України позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 22.12.2017 року та 23.01.2018 року не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Відповідно до п.2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду даної справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач.
Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_5 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, але надав письмові пояснення, в яких просить суд звернути увагу при прийнятті судового рішення на недоцільність зобовязання органів реєстрації місця проживання або інших органів здійснювати реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання осіб, адже в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, наслідки у вигляді зняття з реєстрації місця проживання передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копією відповідного свідоцтва про народження(а.с.12).
З копії договору купівлі-продажу від 28.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №1019, та витягу КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.04.2012 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 придбана у власність ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу по 1/3 частці кожним (а.с.15-17).
На підставі договору дарування від 12.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №2234 ОСОБА_2 безоплатно передав у власність дочці, а обдаровувана прийняла у власність 1/3 частку квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією відповідного договору та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2013 року (а.с.19-20).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 20.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №64 , що підтверджено копією рішення (а.с.11).

З довідки, виданої ОСОБА_1 24.11.2017 року дільницею №65 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що в приватизованій квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані 3 члени сімї: ОСОБА_1 - власник, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - чоловік та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, - дочка (а.с.14). Зазначені дані не суперечать інформаційній довідці з реєстру територіальної громади м. Харкова, наданій 27.12.2017 року на запит суду за клопотанням позивача (а.с.43).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначила в позові позивач і що не спростовано в судовому засіданні відповідачем, останній більше року не проживає у квартирі, в якій зареєстрований.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач ОСОБА_1 має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, частка якого належить їй на праві власності - квартирою 20 в будинку 19 по вул. Пермській в м. Харкові, оскільки реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 за даною адресою тягне додаткові витрати позивача по сплаті за комунальні послуги. На даний час ОСОБА_2 не має права власності на частку вищевказаної квартири, не проживає за вказаною адресою більше року, оскільки мешкає за іншою адресою, за якою отримував судові повістки, в судове засідання не зявився та протилежного не довів, у звязку з чим суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, позовна вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. 156 ЖК УРСР, ст. ст. 317, 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 171, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.02.2018 року.

Суддя Н.В.Баркова