Справа №487/804/17 02.02.2018
Провадження №22-ц/784/148/18
Провадження №22-ц/784/148/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Прокопчук Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.

за участі: позивача ОСОБА_1, його представника Косяк Л.І., представника відповідача - ОСОБА_3, експерта Лесків С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу № 487/804/17 за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Кузьменка Вячеслава Володимировича у приміщенні цього суду 1 грудня 2017 року о 14 годині 59 хвилині за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Під час ремонту квартири сусідів, які мешкають в АДРЕСА_7, у його квартирі у ванній кімнаті стала тріскатись керамічна плитка. Про даний факт він розповів відповідачці та попросив її відшкодувати завдані збитки, на що вона відмовила, при цьому неповажно з ним поводилась. В зв'язку з тим, що з відповідачем домовитись про урегулювання спору не виявилось можливим, змушений був звернутися до суду.

Посилаючись на вищевикладене, а також на те, що своїми діями сусіди завдали йому матеріальної та моральної шкоди просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 13 428 грн. 55 коп., моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а також судові витрати на його користь.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили про відмову в задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2017 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 11 166 грн., що складається з: матеріальної шкоди в сумі - 7 326 грн. та судових витрат в сумі 3 200 грн. та 640 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає чинному законодавству України, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на помилково оцінених доказах, зокрема щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та пошкодженням майна позивача, а тому просить рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказував, що внаслідок проведення відповідачем ремонтних робіт з демонтажу кахельної плитки та цементного розчину у належній їй ванній кімнаті було пошкоджено кахельну плитку на одній стіні ванної кімнати у належній йому ванній кімнаті, а тому вважав, що має право на стягнення з відповідача вартості відновленого ремонту.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції)).

Таким вимогам рішення суду в повному обсязі не відповідає.

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказаною нормою закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність майнової шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала факт здійснення нею ремонту у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_9 але не погоджувалась, що такі дії призвели до пошкоджень квартирі АДРЕСА_8

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, визначеної висновком експерта, в повному обсязі, суд вважав, що для цього є підстави, передбачені законом.

Однак, з таким висновком суду можна погодитись частково.

Згідно ст. 60 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх тверджень позивачем було надано акт комісійного обстеження за письмовим зверненням мешканців від 01 грудня 2016 р., який складено працівниками Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз», в якому відображено результати обстеження квартири АДРЕСА_13

Як вбачається з оригіналу цього акту (а.с. 71), комісією при обстеження квартири позивача зроблено висновок про те, що «видимих повреждений облицовочной плитки и соединительных швов не обнаружено», при цьому прийменник «не» закреслений без будь-яких застережень та відсутні відомості щодо площі пошкоджень та їх опису, а згідно наданої комунальним підприємством завіреної копії акту (а.с. 72) прийменник «не» не закреслений, тобто висновок комісія зробила про відсутність явних пошкоджень облицювальної плітки. Тобто даний акт не містить підтверджень наявності пошкоджень облицювальної плитки у ванній кімнаті позивача.

Між тим, згідно висновку № 125-044 судової будівельно-технічної експертизи від 26 червня 2017 р. (заключна частина) експертом встановлено причинно-наслідковий зв'язок між проведенням будівельно-ремонтних робіт на суміжній перегородці в приміщенні вбиральні між квартирами АДРЕСА_10 у вигляді знімання штукатурного шару із застосуванням турбінки з боку приміщення квартири АДРЕСА_11 та дефектами у вигляді волосяних тріщин, які утворились від механічного впливу на поверхні облицювальній керамічній плитці на перегородці у квартирі АДРЕСА_12 на площі 5,5 кв.м. Вартість матеріальних витрат на заміну керамічної облицювальної плитки пл. 14,8 кв.м. на стінах в приміщенні загального користування вбиральні № VІ - пл.1,8 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 в нині чинних цінах складає - 7326 гривень.

Згідно пояснень експерта Лесків С.А. в суді апеляційної інстанції наведені висновки зроблені нею після візуального обстеження приміщень квартир АДРЕСА_14 та АДРЕСА_9 за результатами якого виявлено пошкодження плитки саме на міжквартирній перегородці, аналізу стану інших стін ванної кімнати у квартирі АДРЕСА_14, де відсутні будь-які пошкодження облицювальної плитки, та з урахуванням технічного стану та конструктивних особливостей будинку, зокрема міжквартирної перегородки, що не було враховано відповідачем при обранні способу проведення ремонтних робіт.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів вважає, що висновок експерта щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між проведенням ремонтних робіт відповідачем та пошкодженням плитки у квартири позивача ґрунтується на проведенні необхідних та достатніх для виконання поставлених судом завдань досліджень об'єктів - візуального огляду та аналізу проведених робіт, а тому є належним та достатнім доказом такого причинно-наслідкового зв'язку.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно розбіжностей висновків, які викладені в акті та у висновку експерта, то таке пов'язано із тим, що акт було складено у грудні 2016 р. на початку проведення відповідачем підготовчих ремонтних робіт, а висновок складений експертом 26 червня 2017 р., коли такі роботі було закінчено.

Як було зазначено вище, вина є необхідною та обов'язковою умовою настання відповідальності за шкоду на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України).

Згідно із положеннями частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (ч. 2 ст. 383 ЦК України).

Таким чином, власник квартири має право на проведення у належній йому квартирі ремонту, але за умови, що ці дії не призведуть до порушення прав інших осіб.

Враховуючи, що, як зазначено вище, відповідачем при проведенні ремонтних робіт не було враховано конструктивні особливості будинку по вул. Озерній в м. Миколаєві, технічний стан його окремих елементів, зокрема, міжквартирної перегородки, та не обрано найбільш безпечний спосіб проведення робіт з механічного зняття облицювальної плитки та розчину, що призвело до виникнення пошкоджень у квартирі позивача, і, в свою чергу свідчить про доведеність вини відповідача у завданні матеріальної шкоди ОСОБА_1

З урахуванням викладеного висновок суду про наявність підстав для покладення на ОСОБА_5 відповідальності за заподіяну майну позивача шкоду є правильним, а доводи апеляційної скарги щодо його безпідставності спростовуються наведеними вище висновками.

Однак з визначеним судом розміром майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, погодитись не можна.

Зокрема, судом не неповно з'ясовані наступні обставини справи.

В силу ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем обрано такий спосіб відшкодування майнової шкоди як відшкодування завданих збитків шляхом стягнення вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого майна.

За такого ОСОБА_1 має право лише на відшкодування реальних збитків, тобто витрат, які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Суд не звернув увагу, що у запропонований експертом розрахунок вартості відновлювального ремонту включено податок на додану вартість, який не відноситься до реальних збитків, оскільки позивач його не сплачував, і відсутні доказі на обов'язковість понесення таких витрат в майбутньому, тому при визначення вартості відновлювального ремонту не слід враховувати податок на додану вартість, а тому вартість такого ремонту без урахування податку становить 6 105 грн.

Крім того, також суд не звернув уваги на те, що така вартість ремонту розрахована, виходячи із площі у 14,8 кв.м., тобто всієї площі стін ванної кімнати у квартирі АДРЕСА_14, тоді як згідно висновку експерта пошкодження плитки виявлені лише на одній стіні площею 5,5 кв.м, і саме з такого обсягу пошкодженого майна необхідно виходити при визначення розміру шкоди, яку слід розрахувати таким чином: 6 501 грн.:14,8х5,5=2268 грн. 75 коп..

В силу ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами.

Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 102 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції)).

Позивач - особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді розпочинається цивільний процес.

Відповідач - особа, котра на заяву позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача.

За статтею 4 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції), суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, особа має право на судовий захист власного порушеного або невизнаного права або інтересу.

Суд, вирішуючи спір, виходив з того, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_15 а ОСОБА_5 є єдиною відповідальною особою за спричинену шкоду, оскільки проводила ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_16 за цією ж адресою.

Однак, такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи.

З матеріалів справи, а саме - з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3591559 від 18 травня 2013 р., довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 111531288 від 24 січня 2018 р., свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 25 квітня 2013 р., технічного паспорту на приватизовану квартируАДРЕСА_3, розташована за адресою: АДРЕСА_17 є квартирою спільного заселення, яка в цілому складається з трьох кімнат загальною житловою площею 37,4 кв. м.

За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_14 загальною площею 16,9 кв. м, житловою - 11,4 кв.м.

За ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (за кожним по 1/3 частки) зареєстровано право спільної часткової власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_14 загальною площею 38,9 кв.м і житловою - 26 кв.м.

Розташовані в квартирі АДРЕСА_14 коридор І - 7,5 кв.м, ванна V - 2,5 кв.м, вбиральня VI - 1,8 кв.м, кухня VII - 5,7 кв.м, балкон VIII - 0,5 кв.м, загальною площею 18 кв. м, перебувають у спільному користуванні позивача та інших співвласників. Тобто частка позивача у праві користуванні нежитловими приміщеннями становить 5,5 кв.м (16,9 кв. м. - 11,4 кв.м) або 31%.

Таким чином, позивач є власником не цілої квартири АДРЕСА_4, йому належить в особистій власності кімната площею 11,4 кв.м і відповідна частина нежитлових приміщень.

Суд не звернув уваги на вказані обставини,а також на те, що інші власники кватири АДРЕСА_14, у користуванні яких також знаходиться ванна кімната, не уповноважували ОСОБА_1 на звернення до суду на захист їхніх прав.

Згідно досліджених судом апеляційної інстанції витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93751364 від 05 серпня 2017 р., довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 111532011 від 24 січня 2018 р., свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням охорони здоров'я Миколаївської обласної адміністрації 03 квітня 2008 р., технічних паспортів на приватизовані квартири АДРЕСА_18 (а.с. 138-143, 145, 146), є квартирою спільного заселення, двокімнатною квартирою, загальною площею 35 кв.м, житловою площею 24,9 кв. м.

Розташовані в квартирі коридор І - 6,1 кв.м, вмивальня ІІ - 0,8 кв.м, вбиральня ІІІ - 1,2 кв.м, душова ІV - 1,3 кв.м, кухня V - 5,4 кв.м, балкон VI - 0,5 кв.м, загальною площею 15,3 кв.м, які перебувають у спільному користуванні ОСОБА_5 та інших осіб, які користуються (є власниками) квартири АДРЕСА_19

На час проведення ремонтних робіт, наслідком яких було пошкодження у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_14 (з грудня 2016 р. по червень 2017 р. ), ОСОБА_5 була власником лише квартири АДРЕСА_20

Таким чином, відповідач є власником не цілої квартири АДРЕСА_6, йому належала квартира АДРЕСА_21, в особистій власності - 2 кімнати жилою площею 24,9 кв.м, загальною площею - 35 кв.м і відповідна частина нежитлових приміщень, які також належать до квартири АДРЕСА_22, а саме - 10,1 кв. м (35 кв.м - 24,9 кв.м), що становить 65%.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (ст. 3 ст. 360 ЦК України).

Суд не взяв до уваги наведених положень закону та в порушення ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України, в редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом, не вирішив питання щодо притягнення інших власників (користувачів) нежитловими приміщеннями, спільними з квартирою АДРЕСА_21, до участі у справі в якості відповідачів.

Суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ст. 367 ЦПК України не має повноважень щодо залучення до участі у справі нових осіб.

За такого ОСОБА_5 зобов'язана відшкодувати 65% розміру вартості відновлювального ремонту, а ОСОБА_1 має право на відшкодування лише 31% (що є пропорційним до його частки у житловій площі квартири) від такого розміру майнової шкоди, завданої пошкодженням керамічної плитки у ванній кімнаті, що становить 457 грн. 15 коп. (2268,75х0,65х0,31).

За такого позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, як ухвалене на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права слід змінити.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди підлягає зміні, необхідно відповідно й змінити розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції.

Також необхідно провести розподіл судових витрат, понесених в апеляційній інстанції - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат і їх стягнення на користь ОСОБА_1 суд вважав, що їх розмір становить: 1200 грн. вартість послуг адвоката, 640 грн. вартість судового збору та 200 грн. витрат на оплату експертизи.

Однак, такий висновок суду щодо визначення розміру оплати правової допомоги є помилковим.

В силу ст. 79 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу та проведення судових експертиз.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (у редакції закону, яка була чинною на час вирішення справи судом першої інстанції) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як роз'яснено в п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно матеріалів справи, на підставі договору про надання правової допомоги від 13 лютого 2017 р. інтереси позивача в суді представляла адвокат Косяк Л.І., за представництво в суді ОСОБА_1 сплачено 700 грн. (а.с. 73).

Згідно журналів судових засідань Косяк Л.І. приймала участь у судових засіданнях, які тривали: 13 жовтня 2017 р. - 25 хвилин та 01 грудня 2017 р. - 13 хвилин.

За такого граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь адвоката у судових засіданнях з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 р. (1 600 грн.), становить 405 грн. 33 коп. ((38 хвилин х 1600 грн. : 100% х 40 % : 60 хвилин).

З урахуванням викладеного розмір понесених позивачем судових витрат становить 3 545 грн. 33 коп., з яких: 640 грн. - судовий збір, 905 грн. 33 коп. оплата правової допомоги ), 500 грн. (вартість складання позовної заяви) та 405 грн. 33 коп. за участь адвоката в судових засіданнях, 2 000 грн. - витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи.

Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог, що складає 229 грн. 94 коп. (457,15х3545,33:7326).

У зв'язку із частковим задоволенням позову пропорційно на користь відповідача слід стягнути сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір (704 грн.) пропорційно від суми, на яку зменшено стягнення порівняно зі стягнутою судом першої інстанції, тобто 658 грн. 34 коп. ((7326 грн.-457,15)х704 грн.:7326 грн.).

В силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За такого колегія суддів вважає за доцільне покласти на ОСОБА_1 обов'язок сплатити на користь ОСОБА_5 різницю між судовими витратами, які підлягають стягненню, а саме - 428 грн. 06 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2017 року в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 457 (чотириста п'ятдесят сім) грн. 15 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 428 (чотириста двадцять вісім) грн. 06 коп. судового збору.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Прокопчук

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2018 року