Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 191/2209/15-ц

провадження № 61-1742св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

представник позивача - Сокуренко НаталіяВікторівна,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Гречко Ю. В. від 27 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Черненкової Л. А.,

Глущенко Н. Г., Пономарь З. М. від 5 вересня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Провнесення змін доГосподарського процесуального кодексуУкраїни, Цивільного процесуальногокодексу України, Кодексуадміністративного судочинства Українита інших законодавчихактів» касаційні скарги(подання) на судовірішення у цивільнихсправах, які поданіі розгляд якихне закінчено донабрання чинності цієюредакцією Кодексу, передаютьсядо Касаційного цивільногосуду та розглядаютьсяспочатку за правилами, що діють післянабрання чинності цієюредакцією Кодексу.

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі -

ПАТ «Акцент-Банк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 червня 2015 року на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 17 896 грн 31 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Відповідач надав згоду на те, що підписана ним письмова заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами Банку складає між сторонами договір. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 10 березня 2016 року утворилася заборгованістьрозмірі 20 427 грн 48 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17 896 грн 32 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 грн 73 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1 001 грн 19 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 67 грн 31 коп.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн; штрафу (процентна складова) в розмірі 948 грн

93 коп.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 27 липня 2016 року задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, судпершої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_6 виконує свої кредитні зобов'язання, вимоги банку про дострокове стягнення кредиту є передчасними.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів

від 5 вересня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що позивач своє право на дострокове стягнення кредиту не обґрунтував та не довів наявність заборгованості у ОСОБА_3, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

16 вересня 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли передчасного висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_3, оскільки відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Судом установлено, що відповідно до заяви позичальника від 28 червня

2015 року ОСОБА_3 просив ПАТ «Акцент-Банк» надати йому строковий кредит у розмірі 17 896 грн 32 коп. строком на 36 місяців з 28 червня 2015 року

по 27 червня 2018 року включно, з відсотковою ставкою (фіксована)

0,12 процентів річних.

Відповідно до пункту 13 при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій заяві, умовах та правилах понад 210 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою.

Згідно пункту 15 вказаної заяви позичальника, при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в умовах та правилах за кожний день прострочення.

Згідно із пунктом 16 вказаної заяви позичальник згоден, що ця заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 10 березня

2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 20 427 грн 48 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 17 896 грн 32 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 13 грн 73 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 001 грн 19 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 67 грн 31 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) - 948 грн 93 коп.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у

статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частиною 3 статті 10 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У частині другій статті 59 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи).

Установивши порушення наведених норм матеріального права та умов кредитного договору з боку відповідача, апеляційний суд задовольнив позов банку.

Проте апеляційний суд, залишаючи без змін рішення районного суду, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірив доводів позивача й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, а саме: розрахунку заборгованості, дату видачі та умови кредитування (термін користування, процентна ставка). Надаючи перевагу поясненням відповідача щодо відсутності заборгованості за договором та копіям квитанцій про часткове погашення ним поточної заборгованості, не послався на докази, на підтвердження цих доводів та на докази, якими спростовується наданий позивачем розрахунок боргу.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційногосуду Дніпропетровської області від 5 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк