_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5956/17
Провадження № 2/520/3505/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі, встановлення матеріальної компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому посилаючись на норми ст.ст.16, 358, 364 ЦК України, статті 16 Конституції України просила виділити їй в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - а саме, житлової площі 37.4 кв.м., кухні 14.1. кв.м., санвузла площею 3.9 кв.м., балкону площею 2 кв.м., коридори площею 4.4. кв.м. та 2.4. кв.м., залишити у спільній частковій власності. А якщо це неможливо - встановити матеріальну компенсацію вартості її частки в зазначеному майні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Ухвалою суду від 21 вересня 2017 року було задоволено клопотання позивача та призначена у справі у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: «- чи можливий поділ квартири за адресою АДРЕСА_1 по Ѕ частці з виділом її в натурі, з подальшим переобладнанням в ізольовану квартиру з облаштуванням окремого виходу?; -яка вартість Ѕ частки вказаної квартири на час проведення експертизи?». Проведення експертизи дорученои судовим експертам КУ «Одеський науково-дослідницький інститут судових експертиз». Провадження у справі було зупинено до отримання висновку експерта.

В звязку з поверненням до суду справи з висновком судової будівельної технічної та оціночно-будівельної експертизи, провадження у справі було поновлено ухвалою суду від 12 березня 2018 року.

Згідно висновку №17-4479/3919 судової будівельно-технічної та оціночної експертизи, складеного 08 лютого 2018 року - «розділити АДРЕСА_1 на дві самостійні квартири, з виділом співвласникам в натурі по Ѕ частці або з відступом від ідеальних часток, в складі житлових і підсобних приміщень із забезпеченням необхідними інженерними комунікаціями, регламентованих нормативно-технічними вимогами ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруд. Житлові будинки. Основні положення» - технічно не надається можливим. Досліджувана квартира є неподільною. Ринкова вартість Ѕ частини АДРЕСА_1 станом на 08.02.2018р. складає 1 345 486 грн. Вартість не враховує ПДВ.»

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

На підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року у справі №22-ц/785/406/16 визнано обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, набуту за договором купівлі-продажу у період шлюбу між стиоронами, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченим 8 червня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрованого в реєстрі за №3989. В порядку поділу майна подружжя визнано за сторонами по справі право приватної власності на Ѕ частину вказаної квартири за кожною стороною.

Ці обставини не доказуються у силу ст.82 ч.4 ЦПК україни.

Позивач зазначає, що на теперішній час він фактично позбавлена права користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідач проживає там з новою сімєю, а угоди між сторонами у справі про спосіб виділення частки позивача із загального майна або матеріальної компенсації щодо цього не досягнуто. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на статтю 41 Конституції України, якою гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також позивач посилається на пункт 2 частини 1 статті 3 ЦК України, яким встановлена неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Додатково, позивач робить посилання на статтю 16 ЦК України, якою передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім цього позивач посилається на статтю 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Також, позивач посилається на статтю 364 ЦК України, за якою зокрема співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. З огляду на вищенаведене, позивач вважає за можливе виділення в натурі її частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача посилається на наступні обставини та правові норми. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (пункт 6). Також зроблене посилання на ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», пункт 2.21 Розділу Квартири. Рівень їх комфорту і параметри: одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сімєю. При цьому відповідач зазначає, що позивач до його сімї не входить, а спільне проживання сторін по справі суперечитиме вказаним вище приписам ДБН. Також зроблене посилання на пункт 2.28 вказаного вище розділу ДБН за яким не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати. При цьому зазначає, що спірна квартира розташована на двох поверхах, але має лише одне приміщення кухні на першому поверсі, тобто окремо від другого поверху, на якому розташовані усі три житлові кімнати. Отже, встановлення на другому поверсі комунікацій та трубопроводів, необхідних для функціонування кухні є незаконним, а сама ця кухня, відповідно, не може бути створена на другому поверсі спірної квартири. Також, відповідач заперечував проти позовної вимоги щодо встановлення матеріальної компенсації частки позивача у спірній квартирі. При цьому зазначив, що середньомісячна зарплата відповідача складає 21 117.17 гривен (з урахуванням передбачених законом сум податків, зборів та аліментів, які відповідач сплачує позивачу на підставі рішення суду). З урахуванням цього відповідач вважає, що стягнення з нього на користь позивача компенсації вартості частки позивача у спірній квартирі становитиме для нього надмірний тягар в розумінні відповідних постанов ВСУ та ВС і з урахуванням вартості цієї частки, визначеної висновком експертизи.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає наступне.

Положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах ВСУ від 19.02.2014 року по справі №6-4ц14, від 13.01.2016 року по справі №6-2925цс15, від 05.07.2017 року по справі №212/3089/15-ц, постановах ВС від 06.06.2018 року по справі №707/2792/15-ц, від 27.09.2018 року по справі №193/1008/16-ц.

Відповідачем надано до справи довідку ТОВ «Альбіон Коммодітіз» від 31 травня 2018 року щодо розмірів нарахованого доходу ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року (за шість місяців). Згідно цієї довідки відповідачу було нараховано за півроку 209 865 гривень 45 копійок. З урахуванням обовязкової сплати податку на доходи фізичних осіб (18 відсотків), військового збору (1.5 відсотка) та Єдиного соціального внеску, сума заробітної плати відповідача до виплати складає 168 941.71 гривень. Також, згідно наявного у справі рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.06.2014 року по справі №520/685/14-ц, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно у розмірі 1/4 частині від усіх видів доходу, починаючи з 22.01.2014 року і до досягнення дочкою повноліття, тобто до 26.03.2000 року, а потім по 1/5 частині від усіх видів доходу до досягнення сином повноліття, тобто до 26.05.2022 року.

Як вбачається з розрахунків відповідача, з урахуванням (вирахуванням) суми аліментів у розмірі ј частини всіх доходів, розмір заробітної плати відповідача складає: 168941.71 (168941.71 : 100 Ч 25) = 126 706 гривень 28 копійок. Тобто, розмір середньомісячної заробітної плати відповідача складає: 126 706 гривень 28 копійок : 6 = 21 117.71 гривень. Таким чином, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, для сплати відповідачем на користь позивача вартості її частки спірної квартири, визначеної висновком експертизи від 08 лютого 2018 року, йому знадобиться: 1 345 486 грн. : 21 117.71 (заробітна плата за місяць) = 63.71 місяця або 5.3 календарних року (63.71 :12). Отже, для сплати відповідачем на користь позивача вказаної у позові компенсації, відповідачу з урахуванням розміру його заробітної плати знадобиться більше пяти років.

При цьому, відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач як співвласник спірної квартири зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також, відповідач згідно ч.1. ст.25 Загальної декларації прав людини, відповідач має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї.

Позивачем не надано суду доказів існування у відповідача інших джерел доходів, окрім заробітної плати, достатніх для сплати ним позивачу компенсації частки спірної квартири за визначеною висновком експертизи ціною.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної компенсації вартості частки позивача у спірній квартири становитиме для відповідача надмірний тягар, оскільки з урахуванням його майнового стану він не має такої можливості, а проведення такого стягнення із заробітної плати відповідача призведе до надмірного та істотного порушення його прав, гарантованих Загальною декларацією прав людини, унеможливить виконання обовязку з оплати комунальних послуг, встановленого законодавством України, унеможливить виконання рішення суду щодо сплати аліментів на користь позивача.

Стосовно вимоги позивача про виділ їй частки у розмірі Ѕ частини спірної квартири в натурі є неможливим з огляду на висновки судової будівельно-технічної та оціночної експертизи №17-4479/3919 від 08.02.2018 року (як з дотриманням ідеальних часток, так і з відступом від них). У своїх поясненнях в судовому засіданні 18.10.2018 року та у відповіді на відзив представник позивача незгоди з вказаним висновком експертизи не висловлювала, клопотань про призначення повторної чи додаткової експертизи до суду не надходило, так само не надано й самими сторонами до справи будь-яких експертних висновків, виготовлених за їх замовленням.

Також суд критично ставиться до доводів позивача про порушення її права користування належною їй часткою спірної квартири, оскільки відповідних доказів до суду протягом всього часу розгляду справи надано не було. Крім того, в разі наявності таких порушень, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом про їх усунення зокрема шляхом примусового вселення до квартири, визначення порядку користування квартирою, виселення з квартири осіб, які не мають права проживання у ній тощо. Водночас, наведений позивачем довід не має правового значення для розгляду заявлених у даній справі вимог, які ґрунтуються на обраних позивачем підставах позову та відповідних їм приписах законодавства України.

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.