Провадження №22-ц/4812/77/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та. Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце її розгляду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/169/18-ц за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Притуляк Інни Олександрівни о 10 годині у приміщенні цього суду 17 липня 2018 року, повний текст якого складено 20 липня 218 року, у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

В січні 2018 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 16 січня 2017 р. між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу №101274 косметичних засобів вартістю 14450 грн. За умовами договору, відповідачка отримала у власність косметичні засоби, сплативши при цьому авансовий платіж у розмірі 250 грн., з подальшою його оплатою частинами, та повною виплатою ціни товару не пізніше 16 вересня 2017 р.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 умови договору належним чином не виконала, а це призвело до виникнення заборгованості у розмірі 234255 грн. 50 коп., яка складається з основної заборгованості у розмірі 12448 грн. та штрафу у розмірі 221807 грн. 50 коп., позивач просив стягнути на його користь зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 3342 грн. 50 коп.

Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, в подальшому до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково - в частині стягнення заборгованості за договором в сумі 12448 грн. та пропорційно до цієї суми розміру судового збору, в іншій частині позовних вимог просила відмовити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 р. позов задоволений частково

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 13 100 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за договором - 12448 грн., штраф - 662 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн. та 141 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що 16 січня 2017 р. між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу №101274 косметичних засобів вартістю 14450 грн. Відповідно до Акту прийому-передачі до Договору та прибуткового касового ордеру №15877 від 16 січня 2017 р. позивач виконав свої зобов'язання та передав відповідачу товар, а відповідач, у свою чергу, сплатила авансовий платіж в сумі 250 грн. 21 січня 2017 р. відповідач сплатила платіж у сумі 1752 грн., але в подальшому ОСОБА_3 припинила виконання своїх зобов'язань, щодо сплати товару, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 12448 грн. за придбаний товар, яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу за неналежне виконання умов договору, суд, врахувавши положення ст. 3 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважаючи за необхідне встановити баланс договірних прав та обов'язків сторін, виходячи з засад розумності та справедливості, застосувавши положення ч. 2 ст. 549 ЦК України до п. 12 Договору, стягнув з відповідача суму неустойки у розмірі 5 (п'ять) % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання - 662 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 вказує, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу та судового збору є безпідставним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині змінити, стягнувши на його користь 221 807 грн. 50 коп. судового збору та 2 342 грн. 55 коп. судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що частково задовольнивши позовні вимоги про стягнення штрафу, суд неправильно застосував положення ч. 2 ст. 549 ЦК України та безпідставно зменшив нарахований позивачем штраф, оскільки таке суперечить умовам договору, укладеного та підписаного відповідачем, а тому такі умови договору не можуть вважатися несправедливими. При цьому суд також не взяв до уваги тривалість невиконання зобов'язання. Помилковим є й розрахунок стягнутого на користь позивача судового збору, який, виходячи з визначених Законом України «Про судовий збір» ставок судового збору не міг у будь-якому разі бути меншим за 640 грн.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Згідно ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В силу ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Судом встановлено, що 16 січня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №101274 (далі - Договір), за яким продавець зобов'язувався передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість яких зазначена в акті прийому-передачі, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.п. 4, 5 Договору ціна товару становить 14450 грн. та розрахунок за товар проводиться покупцем поетапно з моменту підписання акту прийому-передачі, шляхом сплати авансового платежу у розмірі 250 грн. та залишку у розмірі 12448 грн., рівними частками протягом восьми місяців по 1556 грн. на місяць у національній валюті України, гривні, до шістнадцятого числа кожного місяця, з кінцевим терміном сплати не пізніше 16 вересня 2017 р.

Таким чином між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару із розстроченням платежу.

Відповідно до Акту прийому-передачі до Договору та прибуткового касового ордеру №15877 від 16 січня 2017 р. позивач виконав свої зобов'язання та передав відповідачу товар, а відповідач, у свою чергу, сплатила авансовий платіж в сумі 250 грн.

21 січня 2017 р. відповідач сплатила платіж у сумі 1752 грн., про що свідчить прибутковий касовий ордер №15936 від 21 січня 2017 р.

Згідно з п. 3, 4 Акту прийому-передачі, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні зауваження та претензії до якості, кількості, маркування та пакування товару.

В подальшому ОСОБА_3 припинила виконання своїх зобов'язань, щодо сплати товару, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 12448 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 12448 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач порушила зобов'язання Договору щодо оплати придбаного товару.

Рішення суду в цій частині не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу за неналежне виконання умов договору, суд задовольнив їх частково і колегія суддів погоджується з таким висновком суду та його аргументами.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ст. 3 ЦК України закріплено загальну засаду цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до приписів частин 2, 6 ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 12 Договору передбачено, що у випадку неоплати та/або несвоєчасної оплати продавець має право вимагати від покупця сплати товару в повному обсязі та має право застосовувати до покупця штраф у розмірі 5% від загальної вартості товару за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

Виходячи зі змісту 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями ст. 627 ЦПК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог, розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Виходячи з із змісту п.п. 5, 7, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Встановивши, що позивач просить стягнути з відповідача штраф за період з 17 лютого 2017 р. по 20 грудня 2017 р. (за 307 днів), у розмірі 221807,50 грн., суд правильно дійшов висновку, що це складає понад 50% від вартості товару, а саме 1535%, тобто є непропорційно великою сумою компенсації і обґрунтовано вважав, що договір у вказаній частині укладено з порушенням зі сторони ФОП ОСОБА_4 вищезазначених загальних засад цивільного законодавства, а тому є несправедливим відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, виходячи із вищенаведеного, суд з метою встановити баланс договірних прав та обов'язків сторін, виходячи з засад розумності та справедливості, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України вважав за необхідне стягнути з відповідача суму неустойки у розмірі 5 (п'ять) % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та стягнув з відповідача 662,40 грн. (12448 грн. - сума заборгованості х 5% = 662,40 грн.).

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в частині стягнення штрафу, оскільки суд правильно встановив обставини справи, дав їм правову оцінку, вірно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність зменшення судом розміру стягнутого штрафу не заслуговують на увагу.

Оскільки розмір неустойки, розрахований позивачем на підставі умов Договору, значно перевищує розмір завданих позивачеві збитків, то суд обґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення нарахованої суми штрафу. При цьому погодження сторонами умов договору щодо такого розміру штрафу, зрозумілість таких умов, на що посилається в апеляційній скарзі позивач, не виключає застосування судом положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Щодо аргументів апеляційної скарги про неправильність вирішення судом питання стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судовий збір, суд вважав, що у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 141 грн. (14110,40 грн. - сума задоволених вимог х100% : 235255,50 грн. = 6%; 6% х сума заявлених вимог 2342,56 грн.: 100% =141 грн).

Однак, такий висновок суду є помилковим.

Як роз'яснено в п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», уразі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Суд не врахував вказані роз'яснення і при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору помилково дійшов висновку про зменшення його розміру пропорційно до розміру задоволених вимог, тоді як для такого відсутні підстави.

З урахуванням викладеного рішення суду відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити в частині стягнення на користь позивача судового збору, стягнувши з відповідача сплачений позивачем судовий збір в повному обсязі - 2 342 грн. 56 коп. В іншій частині відсутні підстави для зміни судового рішення, яке постановлено з дотримання вимог процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 року змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 342 (дві тисячі триста сорок дві) грн. 56 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірової

В.І. Темнікова

________________________________________________

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2018 року