Дата документу 31.10.2018 Справа № 333/5978/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5978/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/155/18 Наумова І.Й.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, посилаючись на те, що вона з 19 липня 2014 року по 21 листопада 2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Зазначає, що після укладення шлюбу з відповідачем, їх стосунки тільки погіршувалися, виникали постійні сварки та скандали, непорозуміння та чвари. Однією з причин таких стосунків стало те, що відповідач систематично вживає наркотики.

Вказує, що на сьогоднішній день вони разом з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть, спільних коштів та спільної житлової площі також не мають. Між ними немає спільних інтересів, втрачено почуття любові та поваги один до одного.

Вона працевлаштована, отримує заробітну плату в розмірі, достатньому забезпечувати утримання сина.

Вважає, що відновлення їхніх сімейних стосунків є неможливим та в першу чергу суперечить інтересам їхньої дитини.

Зазначає, що відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню сина, у вихованні дитини участі не приймає, не провідує її, своїх батьківських обов'язків не виконує та нехтує ними, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, судом не прийнято до уваги, що саме обставини небажання спілкування із дитиною стали підставою звернення до суду із позовом, не були взяті до уваги докази, які характеризують негідну поведінку та взагалі протизаконний спосіб життя відповідача. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзиви від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних, достатніх доказі на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 19.07.2014 року, видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 562.

Від даного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 17.02.2009 року, видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 166.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірваний.

Згідно з довідки Дитячої лікарні №1 від 16.01.2018 року, малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, спостерігається в даній лікарні з народження, за весь період спостереження хлопчик відвідує поліклініку з матір'ю ОСОБА_3 Батько дитини ОСОБА_6 ніколи не був присутній при огляду дитини вдома та в поліклініці. Мати дитини піклується про стан здоров'я.

Згідно з відповіді Запорізької гімназії №11 Запорізької міської ради від 23.11.2017 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 28 серпня 2015 року навчається в даному учбовому закладі. Батько хлопчика участі в шкільному житті не приймає, на батьківських зборах не був. Вихованням дитини займається мати учня ОСОБА_3., активну допомогу надає бабуся ОСОБА_7.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 09.02.2018 року складеного працівниками служби у справах дітей Запорізької міської ради, дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, у дитини є окрема кімната. Дитина забезпечена усім необхідним. Проведена бесіда з матір'ю та дитиною, зі слів дитини, він не заперечує відносно позбавлення його батька батьківських прав, спілкуватись з ним не бажає.

Позивач просить позбавити відповідача батьківський прав у зв'язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п.16. зазначеної Постанови міститься роз'яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Тобто, обов'язковою умовою неналежного виконання батьківського обов'язку є винна поведінка батьків, свідоме нехтування своїми обов'язками.

Та обставина, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не підтверджується жодними доказами.

Висновок органу опіки та піклування від 15.03.2018 року, за яким Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю. У висновку зазначено, що ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов'язків, але відсутні посилання на докази, на підставі чого орган опіки і піклування дійшов таких висновків.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власної дитини, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції встановив всі факти, необхідні для вирішення спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 01 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко