АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/957/18 Головуючий у 1 інстанції - Новак А.В.
Унікальний №752/1957/17-ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний», третя особа ОСОБА_2 про зобов»язання відшкодувати вартість санаторно-курортного лікування та витрат на проїзд,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1, керуючись ст.1195 ЦК України, звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний», третя особа ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким зобов»язати відповідача відшкодувати йому 14.184 грн., як вартість самостійно ним придбаної та використаної у період з 03.07.2017 року по 26.07.2017 року санаторно-курортної путівки у клінічному санаторії «Бердянськ» Запорізької області, а також, за 2013 рік, оплатити йому путівку до ДП «Санаторій «Синяк» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» у сумі 12.096 грн. за період лікування з 13.12.2016 року на 24 дні.

Зазначив, що він, в результаті ДТП, яка сталася 17.07.1985 року, отримав тілесні ушкодження з вини водія - третьої особи ОСОБА_2, який під час заподіяння позивачу тілесного ушкодження перебував у трудових відносинах з АТП-273902, правонаступником якого є відповідач «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний».

Позивач послався на п.п.2,3 «Порядку виплати деяким категоріям інвалідам грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування», затвердженого постановою КМ України від 07.02.2007 року №150, згідно якого виплата грошової компенсації за путівку та за самостійне лікування проводиться на підставі медичних рекомендацій відповідно до законодавства, що визначає право інвалідів на безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням. Підставою для виплати грошової компенсації за путівку та за самостійне лікування є такі документи: заява інваліда про виплату грошової компенсації; медична довідка за формою 070-О щодо необхідності забезпечення санаторно-курортним лікуванням; документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 дів, що засвідчує проходження інвалідом санаторно-курортного лікування (тільки для виплати грошової компенсації за самостійне лікування); посвідчення інваліда.

Згідно з п.11 Порядку грошова компенсації за путівку виплачується інваліду, якщо протягом попередніх трьох календарних років не одержував безоплатної санаторно-курортної путівки (не рахуючи рік, коли інвалід звернувся за нею).

Крім того, позивач зазначив, що згідно з довідкою №14/2158 від 29.02.2016 року він, має потребу в санаторно-курортному лікуванні в санаторіях неврологічного профілю: «Бердянськ», «Хмільник», «Синяк».

Отже, звернувшись 17.05.2016 року до відповідача з проханням оплатити указану санаторно-курортну путівку самостійно ним придбаної та використаної у період з 03.07.2017 року по 26.07.2017 року у клінічному санаторії «Бердянськ» Запорізької області, отримав відмову з тих підстав, що у 2015 році він уже пройшов санаторно-курортне лікування, вартість якого йому компенсовано, а тому має право звертатися до відповідача з цього питання лише у 2018 році.

Крім того, 02.12.2016 року позивачу відмовлено оплатити путівку до ДП «Санаторій «Синяк» у сумі 12.096 грн. за період лікування з 13.12.2016 року на 24 дні, яку він використав, з пояснень позивача, за 2013 рік.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року у позові відмовлено /а.с.81-84/.

Відмовляючи у позові суд погодився з доводами відповідача і послався на те, що позивачу була придбана відповідачем санаторно-курортна путівка до санаторію «Конча-Заспа», де позивач перебував на лікуванні 24 дні в період з 14.04.2015 року по 07.05.2015 року.

А, оскільки, відповідно до п.14 «Порядку виплати деяким категоріям інвалідам грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування», затвердженого постановою КМ України від 07.02.2007 року №150 (далі - Порядок) грошова компенсація за самостійне лікування інваліда виплачується один раз на три календарних роки, якщо інвалід не одержував безоплатної путівки до санаторно-курортного закладу, наступне забезпечення позивача санаторно-курортною путівкою допускається лише у 2018 році.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на доводи, викладені ним в позовній заяві, та доповненні до неї, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі /а.с.87/.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі не заперечує відносно того, що в 2015 році відповідач придбав для нього санаторно-курортну путівку на 24 дні до санаторію «Конча-Заспа», однак вважає, що йому ця путівка була придбана відповідачем після того, як йому тривалий час до цього (з 2010 року), тобто, з порушенням трирічної періодичності, встановленої п.14 «Порядку виплати деяким категоріям інвалідам грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування», така путівка не придбавалась.

З тих же підстав вважає, що відповідач зобов»язаний йому оплатити самостійно ним придбану путівку до ДП «Санаторій «Синяк» у сумі 12.096 грн. за період лікування з 13.12.2016 року на 24 дні.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, за наслідками ДТП, яка мала місце 17.07.1985 року з вини третьої особи ОСОБА_2, який на момент ДТП виконував трудові обов»язки водія АТП-273902, правонаступником якого є відповідач «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний», позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження.

На час розгляду справи позивач має інвалідність 3 групи, пов»язаної з наслідками указаної ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Позивач є особою, яка має потребу в санаторно-курортному лікуванні у зв»язку з пошкодженням здоров»я в результаті ДТП Відповідальна за ці наслідки особа «Асфальтобетонний завод «АБ Столичний» у 2007 та 2010 році виплачував позивачу ОСОБА_1 грошову компенсацію за самостійно придбані позивачем путівки на санаторно-курортне лікування.

В 2015 році відповідач за заявою позивача добровільно придбав за 9.530 грн. йому санаторно-курортну путівку до ДП «Санаторій Конча-Заспа», де позивач перебував на лікуванні з 14.04.2015 року протягом 24 днів/а.с.51,52,53/.

Крім того, позивач ОСОБА_1, в 2016 році самостійно придбав за 12.096 грн. санаторно-курортну путівку до ДП «Санаторій «Синяк», де перебував на лікуванні 24 дні, в період з 13.12.2016 року на 24 дні.

Також позивач, за самостійно придбану санаторно-курортну путівку у сумі 14.184 грн., у період з 03.07.2017 року по 26.07.2017 року перебував у клінічному санаторії «Бердянськ».

Відмовляючи у задоволенні позову щодо виплати компенсації за перебування у 2016 та 2017 роках на санаторно-курортному лікуванні у санаторіях ДП «Санаторій «Синяк» та у клінічному санаторії «Бердянськ», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано керувався вище зазначеним п.14 «Порядку виплати деяким категоріям інвалідам грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування», затвердженого постановою КМ України від 07.02.2007 року №150, та виходив з того, що позивачу за рахунок відповідача у 2015 році придбана санаторно-курортна путівка до санаторію «Конча-Заспа», де позивач перебував на лікуванні 24 дні, а тому наступне забезпечення позивача санаторно-курортною путівкою допускається лише у 2018 році.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд правомірно відхилив доводи позивача, відносно компенсації йому вартості путівок до санаторіїв «Синяк» у сумі 12.096 грн., де позивач перебував на лікуванні у 2016 році, та до клінічного санаторію «Бердянськ» у сумі 14.184 грн., де позивач перебував на лікуванні у 2017 році, оскільки, відповідно до п.14 вище зазначеного Порядку, у разі отримання грошової компенсації за самостійно придбану путівку протягом трьох календарних років, грошова компенсація за самостійне лікування за зазначений період не виплачується.

Отже, оскільки, позивачу у 2015 році була відповідачем оплачена санаторно-курортна путівка до санаторію «Конча-Заспа», тому протягом трьох наступних календарних років позивач не вправі вимагати компенсації за самостійно придбані путівки.

Доводи позивача в апеляційній скарзі відносно того, що кошти, які він вимагає стягнути з відповідача, є компенсацією за попередні роки, тобто, до 2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки згідно пункту 14 Порядку право на грошову компенсацію за самостійне лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на три календарних роки (рахуючи рік, коли інвалід проходив самостійно санаторно-курортне лікування).

Між тим, позивач підтвердив суду лише те, що він звертався до відповідача із заявою в 2015 році і йому була відповідачем придбана путівка до санаторію «Конча-Заспа». При цьому, доказів того, що він звертався до відповідача з заявами до 2015 року про компенсацію йому використаних санаторно-курортних путівок, і що йому було безпідставно відмовлено в задоволенні цих заяв - позивач суду не надав і, крім того, це питання не є предметом розгляду цього спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи,викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2018 року.

Головуючий

Судді