АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7671/16-ц Номер провадження 22-ц/786/40/18Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом та з урахуванням уточнень позовних вимог від 29.05.2017 року остаточно просила провести розподіл спільного майна - будинку АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в наступному порядку: передати ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку, який в цілому складається з жилого будинку лі. АА1а1а1аr1 загальною площею 90,3 кв.м., жилою площею 43,1 кв.м., господарсько-побутових будівель: сараю літ. Б, сараю літ. Ж, кухні літньої літ. В, гаражу літ. Г, оглядової ями гаражу літ. огл., вбиральні літ. Д, вимощення літ. І, ями вигрібної літ. ІІ, огорожі літ. № 5, воріт з хвірткою літ. № 6, загальною вартістю 466 696 грн., яка належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28.11.2014 року, виданого державним нотаріусом Світловодської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-550; стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію 1/2 частки будинку у розмірі 233 348 грн. та понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2333,48 грн., витрати на оплату експертизи - 1824 грн., банківські витрати на оплату експертизи 18,24 грн. та банківські витрати на оплату судового збору.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог про задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до положень п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 р. справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках належить спадщина, що в цілому складається із жилого будинку з прилеглими господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 листопада 2014 року позивач ОСОБА_2 одержала свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Світловодської районної державної нотаріальної контори у спадковій справі № 155/2011, зареєстровано в реєстрі за № 1-550, на 1/2 частку вказаного нерухомого майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_5, яка прийняла спадщину після смерті сина - ОСОБА_4, але не оформила своїх спадкових прав.

У порушення вимог ст.ст. 1297, 1299 ЦК України відповідач ОСОБА_3 не звернулася до нотаріуса для одержання свідоцтва про право на спадщину та право власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, в установленому законом порядку не зареєструвала.

Відповідач постійно проживає у спірному будинку, кошти за його користування позивачеві не сплачує.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 квітня 2017 року № П-87 встановлено, що ринкова вартість вказаного домоволодіння на момент проведення експертизи становить 466 696 грн.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року № П-193 не існує технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомості, житлового будинку з прилеглими господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками з урахуванням часток кожного і можливістю облаштування окремих квартир.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Водночас, нормами ст.ст. 182, 1299 ЦК України, ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 1 липня 2004 року№ 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діяли на момент виникнення у сторін права на спадщину, передбачено обов'язкову реєстрацію права на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації такого правау Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто спадкоємець набуває статусу суб'єкта права власності щодо нерухомого майна з моменту державної реєстрації такого права в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте, доказів набуття сторонами права власності на спірне нерухоме майно, як речового права, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, а саме: за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласнику належить право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За правилами ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на правовідносинах, що витікають з права власності (ст. 364 ЦК України), виходячи з факту не оформлення відповідачем права власності на спадщину, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, з чим погоджується і судова колегія.

Недоведеність факту виникнення у сторін права власності на спірне нерухоме майно, що не є тотожним праву на спадщину, не дає колегії суддів підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, як підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та захисту прав позивача у обраний нею спосіб.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.Б. Бутенко

Судді /підписи/ О.І. Обідіна

В.П. Пікуль

Повне судове рішення складено 22 січня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко