Дата документу 21.11.2018 Справа № 333/2114/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2114/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1002/18 Круглікова А.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частку квартири, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на 56/100 частин квартири,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частку квартири, посилаючись на те, що 19 листопада 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, в період якого ними за спільні кошти, 16.07.2013 року було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу зазначеної квартири посвідчений на відповідача.

Вказує, що відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити спільне майно.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідача.

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на 56/100 частин квартири, посилаючись на те, що 17 серпня 2009 року він набув права власності на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 31,9 кв.м., на підставі договору обміну, про що зазначається в п.2 договору купівлі-продажу від 11.06.2013 року.

11 червня 201 року він на підставі договору купівлі-продажу за 173 733 молдовських лей продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру у м. Кишинів Республіки Молдова.

19 листопада 2010 року між ним та відповідачем був укладений шлюб.

Вказує, що квартира у м. Кишинів, що набута ним до шлюбу, та грошові кошти, отримані після її продажу, не входило до складу спільної сумісної власності подружжя, а належала йому на праві особистої приватної власності.

Зазначає, що сума, яка була отримана ним від продажу квартири у м. Кишинів, становить в гривневому еквіваленті 111 268 грн. 61 коп.

16.07.2013 року , більш ніж через місяць після продажу власної квартири він придбав за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2, заплативши за неї продавцю 199 825 грн. 00 коп..

Таким чином частка особистих коштів, сплачених ним за придбану квартину, становить 56% від її загальної вартості.

Приймаючи до уваги, те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власність того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Таким чином, враховуючи, що 56% грошових коштів, за які була придбана квартира у м. Запоріжжя, належали йому особисто, оскільки були виручені від продажу власної квартири у м. Кишинів, набутої до шлюбу з відповідачем, йому на праві особистої приватної власності належить і відповідна частина спірної квартири, а саме: 56/100 частин.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати з ним право особистої приватної власності на 56/100 частини квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року первісний позов задоволено.

Поділено спільне майно подружжя - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1156 грн. 47 коп. судового збору.

У задоволені зустрічного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку, що не доведено та не підтверджено матеріалами справи, той факт, що частина квартири була куплена за особисті кошти останнього, які одержані від реалізації квартири в Республіці Молдова, не прийнято до уваги на допущення перекладачем технічної помилки при здійсненні перекладу договору купівлі-продажу квартири. Не перевірено джерело походження коштів та не надано належної оцінки прямому доказу джерела походження витрачених для придбання квартири коштів. Просить суд скасувати частково рішення суду, змінивши рішення суду в частині задоволення первісного позову та визнати за ОСОБА_5 право власності на частку в розмірі 22/100 квартири, в іншій частині первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, визнати за ним право особистої приватної власності на частку в розмірі 56/100 квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 19 листопада 2010 року, в м. Кишинів, Республіка Молдова, між громадянкою України ОСОБА_5 та громадянином Республіки Молдова ОСОБА_3 укладено шлюб.

16 липня 2013 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та громадянином Республіки Молдова ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4. Право приватної власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 Вартість квартири відповідно до даного договору складає 199 825 грн., що в еквіваленті, відповідно до офіційного курсу Національного Банку України на день укладення договору, складає 25 000 доларів США.

11 червня 2013 року між громадянами Республіки Молдова ОСОБА_3 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5. Вартість квартири відповідно до даного договору складає 173 733 молдовських лей.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_5 за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи та не спростованих ОСОБА_3, спірна квартира була придбана відповідачем під час шлюбу з позивачем, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, частки якого є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем за зустрічним позовом своїх вимог, а саме того факту, що 56 % вартості, визначеної договором купівлі-продажу спірної квартири, сплачено за рахунок коштів, що належали йому на праві особистої приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами, що саме кошти, отримані ним від продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 були сплачені ним при купівлі спірної квартири, та що сума цих коштів складала 56 % від її вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в апеляційній скарзі стороною відповідача зазначено про дивність посилання суду першої інстанції на відсутність доказів конвертування молдовських лей в євро, оскільки вони могли бути конвертовані в пунктах обміну валюти, які діють на «чорному» ринку, а отже незаконним способом, або валюту могло бути конвертовано на території Республіки Молдова. Дані доводи відповідача колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони є припущеннями та не підтверджуються жодними належними доказами.

Окрім того, в апеляційній скарзі відповідач вказує на недоведеність позивачем джерела надходження на її рахунок коштів в розмірі 26 000 Євро, як на доказ того, що дані кошти були зараховані ним після продажу квартири в м. Кишинів, Республіка Молдова. Проте суд апеляційної інстанції не бере даний довід до уваги, оскільки ОСОБА_3, як зазначалося вище, не довів факту конвертування 173 733 молдовських лей у 26 000 євро та зарахування ним цих коштів на рахунок позивача.

Також в апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги заяву ОСОБА_5, якою вона дала свою згоду відповідачу на придбання спірної квартири, оскільки він не був ознайомлений з її змістом, і що вказана заява є лише формальною підставою для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів відхиляє даний довід, оскільки підписуючи договір купівлі-продажу спірної квартири, ОСОБА_3 ознайомився з його змістом, в тому числі й з п. 5 зазначеного договору, в якому зазначено, що ОСОБА_5 надала згоду на придбання вищевказаної квартири, що підтверджується заявою від 16 липня 2013 року, а отже мав право і можливість ознайомитись з її змістом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а отже не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 26 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко