АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/900/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.
У Х В А Л А

19 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі судді Кирилюк Г.М., розглянувши заяву ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження та вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - Вітра ВячеславаМиколайовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року,

встановив:

У вересні 2016 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення авансу в розмірі 15 000 доларів США за попереднім договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 14.11.2013 р., що по курсу НБУ станом на день подання позову становило 381 600 грн. В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути пеню за несвоєчасне повернення авансу в розмірі 786 861 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто суму основного боргу в розмірі 391 870,50 грн. В решті позову відмовлено.

13 листопада 2017 р. ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Вітра В.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення.

Одночасно порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на ті підстави, що про оскаржуване судове рішення дізналась тільки на початку листопада 2017 року. 12 червня 2017 року під час проголошення судового рішення був присутній її представник, який отримав вступну та резолютивну частину. Повний текст судового рішення вони не отримали, а суд в порушення приписів цивільного процесуального законодавства не направив їм повний текст.

Зазначила, що 13.06.2017 р. вона з сім'єю вилетіла до Республіки Болгарія для оздоровлення. Повернувшись 25.06.2017 р. вона зателефонувала своєму представнику, який цей дзвінок проігнорував. У зв'язку з сезонною алергією у дітей вона була змушена виїхати на оздоровлення до міста Одеса, де проживала до 26.08.2017 р. В подальшому хворіли її діти, що підтверджується медичними довідками. Тільки на початку листопада вона дізналась про те, що судовим рішенням від 12 червня 2017 року з неї було стягнуто значну суму грошових коштів. Повний текст судового рішення було отримано її представником 08.11.2017 р.

Ухвалою від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху з наданням можливості звернутися з заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Визнаючи підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження необґрунтованими, суд виходив з того, що копію повного тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року остання отримала особисто 26 липня 2017 року, про що свідчить розписка (а.с.158). Доказів неможливості звернення з апеляційною скаргою починаючи з 26 липня 2017 року до 07 серпня 2017 року суду надано не було.

Копію вказаної ухвали суду ОСОБА_3 отримала лише 14.12.2017 р., оскільки за адресою, яка зазначена останньою в апеляційній скарзі, судова кореспонденція була повернута за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

12 січня 2018 р. ОСОБА_3 в особі представника Вітер В.М. надіслала на адресу суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначаючи інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, представник ОСОБА_3 посилався на те, що з моменту ознайомлення з матеріалами справи 08.11.2017 р. та подачі апеляційної скарги в матеріалах справи з'явились ряд документів, яких на той час не було, в тому числі і розписка невідомого походження (а.с.158), про нібито отримання ОСОБА_3 судового рішення 26.07.2017 р.

Доводи, викладені в заяві представника ОСОБА_3 від 12.01. 2018 р., не можуть бути доказами поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-577цс17.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто суму основного боргу в розмірі 391 870,50 грн. В решті позову відмовлено.

12 червня 2017 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до положень ч. 222 ЦПК України в редакції, що діяла на час проголошення судового рішення, у разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

В судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення був присутній представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який отримав її копію 12.06.2017 р. (а.с. 137). У такому випадку на суд не покладався обов'язок надсилати такій особі копії повного судового рішення.

Твердження представника ОСОБА_8 по неотримання копії повного судового рішення не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 про видачу копії рішення в даній справі, остання отримала завірену копію рішення 26.07.2017 р. особисто, про що свідчить її підпис (а.с.158).

Жодного доказу на підтвердження доводів заявника про те, що вказану заяву було написано не ОСОБА_3, а іншою особою, суду надано не було.

Та обставина, що вказаний документ був підшитий до справи та включений уповноваженою особою суду першої інстанції до опису документів у справі після заяви Вітра В.М. про видачу копії рішення від 08.11.2017 р., не є достатньою підставою для сумніву у справжності вказаного документа.

Результати лабораторних досліджень та електрокардіограм синів позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 25.08.2017 р., 31.08.2017 р., копія електронного квитка до Республіки Болгарія ( з 13.06.2017 по 25.06.2017), довідка про перебування ОСОБА_6, 2008 р. на "Д" обліку з приводу обструктивного бронхіту, та часті захворювання останнього в період з 1.09.2017 р., а ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 4.09.2017 р., рекомендація лікаря в довідці від 03.07.2017 р. провести оздоровлення дітей в Одеській області (а.с. 166-176) не позбавляло відповідача або її уповноваженого представника можливості своєчасно отримати копію судового рішення, про існування якого їм було відомо з моменту проголошення, та подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім того, як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, тієї обставини, що з моменту проголошення судового рішення до моменту подачі апеляційної скарги минуло більше п'яти місяців, заява ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, застосування положень ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Керуючись ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року.

У відкритті апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - Вітра Вячеслава Миколайовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: