Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 321/399/17 Головуючий у 1-й інстанції Олійник М.Ю.
Номер провадження 22-ц/778/93/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретаря Волчановій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан з червня 1984 року по жовтень 1988 року та при виконанні службових обов`язків отримав вогнепальне осколкове поранення лівої голені і лівого стегна, контузія головного мозку, що в подальшому призвело до розвитку: «Неврастенії, гіперстенічна форма, помірно виражена, стадія нестійкої ремісії. Гіпертонічна хвороба І ст. з рідкими гіпертонічними кризами 1-го порядка. Вертеброгенна люмбалгія. Остеохондроз грудного відділу хребта. Сахарний діабет, вірусний гепатит. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст., вестибулопатія, лобна дисбазія, когнітивне зниження, виражене емоційно-вольове порушення. Церебральний атеросклероз II ст. з артеріальною гіпертензією ст.-3, ризик-3, гіпертрофія лівого шлуночка. Двусторонній коксартроз, гонартроз, НФС III ст. Укорочення правої нижньої кінцівки на 3 см. ДДПП люмбалгія, помірно больовий синдром. Консолідирований перелом обох стегнових кісток. ІХС: стенокардія напруги II фк., кардіосклероз СН II А фк. II. Пневмосклероз. Хронічний гастродуоденіт. Хронічний холецистит, ст. н/ремісії».

Внаслідок захворювань, отриманих в результаті проходження військової служби, позивач змушений тривалий час знаходитись на лікуванні, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, однак стан здоров`я поступово погіршується, в зв`язку з чим йому рішенням МСЕК спочатку було встановлено другу групу інвалідності, а згодом першу. Його постійно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам`яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різка слабкість, оніміння язика, губ, кінцівок, закладеність носа, підвищення АТ, тривога, дратівливість, біль в хребті та ногах., через що він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, фізичний біль та психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання, порушено нормальні життєві зв`язки та виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім фізичного болю, спричиненого захворюваннями, позивач зазначає, що хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного перехвилювання під час проходження служби, в зв`язку з чим неодноразово знаходився на лікуванні в неврологічному відділі та психоневрологічному диспансері. Лікування дає тимчасове полегшення, відчуття сильного психологічного дискомфорту, страху та тривоги повертаються.

Крім того, позивач зазначає, що через хвороби не може працювати, це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював. Його заробітна плата була основним засобом існування його родини, а на теперішню пенсію забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним неможливо. Це додає йому багато неприємних відчуттів і він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров`я.

Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані.

Позивач вказує, що відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров`я не має і йому необхідно жити з усіма вищеперелічиними хворобами.

Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання, а значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на наведене, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 113250,00 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.

Оцінюючи моральну шкоду позивач виходить із тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я, оскільки ушкодження здоров`я він зазнав проходячи військову службу в ДРА, де отримав поранення і як наслідок хвороби, які турбують його і по сьогоднішній день.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 113250 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі..

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 05 серпня 1984 року у Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків отримав вогнепальне осколкове поранення, йому встановлена перша група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Моральну шкоду має відшкодувати держава в особі Міністерства оборони України.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з червня 1984 року по жовтнень 1988 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 9-11).

В період з червня 1984 року по жовтнень 1988 року позивач проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується тим же військовим квитком, а також довідкою № 1288, виданною Військовою частиною ПП 44585.

У 1984 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення обох ніг, контузію головного мозку.

07 веренся 2005 року ОСОБА_1 встановлена вперше І група інвалідності безстроково у зв`язку з загальним захворюванням, яка вдруге продовжувалась, що підтверджується Виписками із акта огляду МСЕК серії МСЕ №008052 від 30.08.2005 року (а.с. 8).

05 серпня 1984 року, при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачем отримано вогнепальне осколкове поранення лівої голені і лівого стегна, контузія головного мозку, що в подальшому призвело до розвитку: «Неврастенії, гіперстенічна форма, помірно виражена, стадія нестійкої ремісії. Гіпертонічна хвороба І ст. з рідкими гіпертонічними кризами 1-го порядка. Вертеброгенна люмбалгія. Остеохондроз грудного відділу хребта. Сахарний діабет, вірусний гепатит. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст., вестибулопатія, лобна дисбазія, когнітивне зниження, виражене емоційно-вольове порушення. Церебральний атеросклероз II ст. з артеріальною гіпертензією ст.-3, ризик-3, гіпертрофія лівого шлуночка. Двусторонній коксартроз, гонартроз, НФС III ст. Укорочення правої нижньої кінцівки на 3 см. ДДПП люмбалгія, помірно больовий синдром. Консолідирований перелом обох стегнових кісток. ІХС: стенокардія напруги II фк., кардіосклероз СН II А фк. II. Пневмосклероз. Хронічний гастродуоденіт. Хронічний холецистит, ст. н/ремісії», що підтверджено: свідоцтвом про хворобу № 4736 (а.с.12), епікризами із історії хвороби № 534, № 10756, № 404, № 469, № 1215 (а.с.13-17), випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3970 (а.с.18), консультативним висновком від 26 жовтня 2016 року, довідкою № 1288 (а.с.22), випискою із медичної карти хворого від 20 жовтня 2016 року (а.с.26).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. 264 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, але суд належної оцінки їх доводам не надав.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Так, військова служба пов`язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, та в такий спосіб їх моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних і допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача колегія не бере до уваги, доводи відповідача Міністерства оборони України, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 263-264 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_1 перебував на службі у лавах Радянської Армії, яка підпорядковувалась Міністерству оброни Радянського Союзу, в той час як з 24 серпня 1991 року на підставі постанови Верховної Ради України «Про військові формування в Україні» утворено Міністерство оборони України та відбулось створення нових Збройних Сил України, якою не передбачено відповідальності Міністерства оборони України за спричинену шкоду під час проходження військової служби у Радянській Армії. Не встановлено такої відповідальності і в Законі України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року.

Тому апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року у цій справі скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 02.02.2018 року.

Головуючий
Судді: