АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м.Київ

Справа № 754/3704/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шкоріної О.І., суддів -Прокопчук Н.О., Стрижеуса А.М., секретаря судового засідання Станішевської Б.В.,

Сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 вересня 2017 року, ухваленого у складі судді Таран Н.Г. в приміщенні Деснянського районного суду м.Києва

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2013 року по березень 2016 року. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «Перший український експертний центр» посилався на те, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.06.2010, який відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України зобов'язаний брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкову території та своєчасно сплачувати комунальні послуги. Проте, відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 11 179,04грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Перший український експертний центр» 10 061,61грн заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3373,25грн інфляційних втрат, 355,16грн трьох процентів річних та 1378,00грн судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» задовольнити частково, а саме стягнути з нього на користь позивача 9 643,66грн за період з 01 листопада 2013 року по 01 квітня 2016 року. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судові засідання ОСОБА_2 не з явився 28 листопада 2017 року, 12 грудня 2017 року, повідомлення про судове засідання повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (т.1 а.с.244, т.2а.с.11). 7 грудня 2017 року комісією ТОВ «Перший український експертний центр» було складено акт про відмову ОСОБА_2 від отримання повістки (т.2 ас.19). Направлені ОСОБА_2 заяви про передачу справи до Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ (а.с.15 т.2) та про оголошення у справі перерви з метою реалізації відповідачем права на правову допомогу та представництво прав та законних інтересів у суді адвокатом ОСОБА_5 (т.2 а.с.16), дають підстави вважати, що ОСОБА_2 повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки в судове засідання не повідомив. Зважаючи на те, що доказів на підтвердження укладення ОСОБА_2 угоди з адвокатом ОСОБА_5 не надано, як і не надано доказів на підтвердження неможливості останньої з'явитися в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для оголошення перерви в судовому засіданні. Що стосується клопотання про передачу справи до Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, то і в цій частині клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ТОВ «Перший український експертний банк» ПуляєваЮ.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 червня 2010 року.

Будинок, за адресою вул. Цвєтаєвої, 11 у м. Києві, знаходиться на балансі ТОВ «Перший український експертний центр», що підтверджується копіями витягу №3 з протоколу засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» №29 від 15.08.2012, наказу ТОВ «Перший український експертний центр» №2/1 від 01 жовтня 2012 «Про прийняття житлового фонду» та Акту приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку по вул. Цвєтаєвої, 11 у м. Києві.

Також установлено, що позивач ОСОБА_2 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія-2), у зв'язку з чим, при наданні житлово-комунальних послуг, позивачу враховувалася пільга з оплати житлово-комунальних послуг, на яку він та члени його родини мають право відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до Довідки №10 від 09.10.2012, виданої ТОВ «Перший експертний центр» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають - ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_4 його діти ОСОБА_8, ОСОБА_9

Крім того, Деснянським районним судом м. Києва неодноразово видавались судові накази про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Перший експертний центр» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, які в подальшому були скасовані.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія-2), у зв'язку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», його сім'я має право на пільги на оплату житлово-комунальних послуг, - суд першої інстанції встановивши, що ТОВ «Перший експертний центр» під час нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснював з урахуванням пільги на трьох осіб на площу квартири 73,5 кв.м. в той час як пільга на оплату вказаних послуг повинна надаватися позивачу на чотирьох осіб на площу 94,5 кв.м.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за період з листопада 2013 по березень 2016 року в розмірі 13 763,10 грн. з яких: 10 061,61 грн. заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг; 3 373,25 грн. втрати від інфляції та три проценти річних в сумі 328,24 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції та апеляційним судом доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та(або) ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, наймач (власник) квартири зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у ОСОБА_2 рахується заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за період з та за послуги з централізованого опалення за період з 1 листопада 2013 року по березень 2016 року включно ( а.с.4, 32).

ОСОБА_2 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія-2), у зв'язку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», його сім'я має право на пільги на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.11 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50 - процентна знижка плати за користування житлом ( квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг з електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімї громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності, в межах норм, передбачених законом.

Зазначені у цьому пункті пільги надаються також і особам , віднесеним до категорії 2 (п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про статус і соціальний захист населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Підпунктом «г» п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1996 року № 879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати», яка втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 201 року № 409, встановлено, що громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг з 1 серпня 1996 року надаються в межах таких норм, а саме плати за користування тепловою енергією для опалення житла - 21 кв.м. опалюваної площі на одну особу і додатково 10,5 кв. метрів на сім'ю.

Абзацом 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 6 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для:1) оплати користування житлом/утримання житла - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю; 2) централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Отже, врахувавши встановлену законом пільгу, яку має ОСОБА_2 та члени його сім'ї (50%), а також виходячи із площі квартири 94,5 кв.м. (21 кв.м х4 особи + 10,5 кв.м. на сім'ю), на яку нараховується пільга, суд першої інстанції правильно розрахував вартість наданих послуг з централізованого опалення за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року та з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі 3775 грн.84 коп. .

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно розрахував суму заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, виходячи із одиниці обліку теплової енергії - Гкал, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що нарахування вартості послуг з централізованого опалення до прийняття Постанови КМУ № 409 від 6 серпня 2014 року повинно було проводитись не в Гкал, а з встановленої вартості 1 кв.м. опалювальної площі. Постанова КМУ від 1 серпня 1996 року № 879, на яку відповідач посилається в обґрунтування своєї позиціє, встановлює лише кількість квадратних метрів опалювальної площі, на які поширюється встановлені законом пільги.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що з 26 квітня 2014 року позивач не мав право бути виконавцем послуг з централізованого опалення, не мав права нараховувати та витребувати з відповідача плату за послуги з централізованого опалення, оскільки з цього часу виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкти господарювання з постачання теплової енергії ( ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), які повинні мати відповідні ліцензії.

З наданих представником позивача в апеляційному суді ліцензій, виданих 26 березня 2013 року № 04097, № 040938 та 20 травня 2015 року № 287860 виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) вбачається, що ТОВ «Перший український експертний центр» провадить господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води ( т.2 а.с.20-22).

Отже, посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставність включення судом першої інстанції в загальний період розрахунку заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення з 1 листопада 2013 року по 1 квітня 2015 року не заслуговують на увагу.

Визначену судом першої інстанції суму заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7602 грн.31 коп. за спірний період відповідач не заперечує.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування положень ст.625 ЦК України до спірних правовідносин у зв'язку з відсутністю укладеного між сторонами договору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався. Крім того, також установлено, що ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачем по оплаті за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні із відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив грошове зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом на споживачів покладено обов'язок оплачувати надані та спожиті житлово-комунальні послуги, а тому у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст..375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 1 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днівз дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді: