Провадження № 2-в/185/116/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження ухвалу Верховного суду від 19 червня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження по справі № 522/10541/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,суд

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла ухвала Верховного суду від 19 червня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження по справі № 522/10541/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

У червні 2014 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19.03.2013 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2014 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі та витребувано з Калінінського районного суду м. Донецька цивільну справу № 522/10541/12. У звязку з початком антитерористичної операції на тимчасово окупованій території України, функціонування Калінінського районного суду м. Донецька було тимчасово припинено, провадження по справі втрачено. Касаційну скаргу із доданими до неї матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду, однак відсутність судової справи унеможливлює її розгляд, тому для вирішення цивільної справи та захисту порушених прав та інтересів учасників справи необхідно відновити втрачене судове провадження.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, не повідомили суд про причини не явки, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду заяви.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що зібраних матеріалів достатньо для відновлення втраченого судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2013 року Калінінським районним судом м.Донецька було ухвалено рішення згідно якого позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено у повному обсязі.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Зі статті 493 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо), документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів, матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Також, суд враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред'явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала Апеляційного суду Донецької області про відкриття апеляційного провадження у справі від 08.04.2014 року по справі № 0522/10541/2012 та рішення Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року по справі № 0522/10541/2012.

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах міститься копія рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19.03.2013 року по справі № 522/10541/12 та рішення Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року по справі № 0522/10541/2012, які є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі.

Згідно ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне відновити втрачене судове провадження по справі № 522/10541/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19.03.2013 року по справі № 522/10541/12, ухвали Апеляційного суду Донецької області про відкриття апеляційного провадження у справі від 08.04.2014 року по справі № 0522/10541/2012 та рішення Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року по справі № 0522/10541/2012,.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 81, 247, 258, 260-261,488-489, 493-494 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 522/10541/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19.03.2013 року, згідно тексту якого:

«19 березня 2013 р. Калінінський районний суд м. Донецька в складі:

Головуючого судді Гавриленка О.М., при секретарі - Ткачі А.Г., за участю представника позивача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду у грудні 2012 р. позивачка просила суд стягнути з відповідача 399650 грн. у якості неповернутих грошових коштів за договором позики та 1184562,6 грн. у якості пені за прострочення строку повернення суми позики, а всього 1584212,6 грн. на її користь. Підтримавши заявлені вимоги у суді, представник позивачки мотивувала їх тим, що між сторонами у 2007 р. у письмовій формі було укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 отримав 50000 дол. США ( що дорівнює 250000 грн.) у безстрокове користування до моменту предявлення вимоги. Разом з тим, отримавши 06.01.10 р. вимогу від ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів, свої зобовязання належним чином не виконує. Оскільки відповідач свої зобовязання щодо повернення грошових кшшіндадежним чином не виконав, ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання двічі не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, що підтверджене документально. Тому суд розглянув справу в його відсутність, у заочному порядку ( оскільки позивач не заперечувала проти цього), на підставі правил ст. 224 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню за підставами, передбаченими ст,ст 533,526,1046-1050 ЦК України, ст. 59,60 ЦПК України. За якими, зокрема, договір позикики укладається у письмовій формі та на підтвердження якого може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю борг у тій же сумі грошей, у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника про передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як убачається з пояснень представника позивачки та матеріалів справи, за договором позики від 05.02.07 р. за реєстровим №239 (посвідченим приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Темчиною Н.О.) ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 250000 грн. (що складає 50000 дол. США) у безстрокове користування, на підтвердження чого відповідачем була видана розписка про отримання зазначених грошових коштів. Термін повернення грошових коштів було визначено моментом предявлення вимоги та у цьому випадку позика має бути повернена протягом тридцяти днів від предявлення вимоги про це (п.2 договору позики). На виконання зазначеного, ОСОБА_1 06.01.10 р. предявила ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів по договору позики від 05.02.07 р. яку останній отримав того ж дня (06.01.10 р).

Наведене підтверджено документально.

За викладеним, слід вважати, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на те, що укладення договору позики та передання позивачкою вказаної в ньому суми у розмірі 50000 дол. США відповідачеві підтверджене належними та допустимими доказами. Разом з тим, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики не повернувши грошові кошти у передбачений вимогою термін, тобто після спливу тридцяти днів від дня предявленім вимоги від 06.01.10 р. Звідси позивачка має всі підстави для стягнення на її користь 50000 дол. США (що на момент предявлення позову за офіційним курсом НБУ складає 399650 грн.) які суд стягує з відповідача.

Крім того, суд дістається до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення пені у заявленому нею розмірі, оскільки вона передбачена укладеним між сторонами умовам договору та приймається як належний доказ у вигляді наданих позивачкою розрахунків у позові що загалом складає 1184562,6 грн, які суд стягує на її користь.

З урахуванням викладеного, при вирішенні спору суд вважає за необхідне, керуватися саме умовами укладеного між сторонами договору, які в даному випадку мають визначальне значення, оскільки інше не передбачено чинним законодавством. За таких обставин відповідач не виконав своїх зобов'язань за цим договором, не повернувши грошові кошти у встановлений договором термін. Передбачених законодавством обставин, які б звільняли відповідача від виконання даних зобов'язань судом не встановлено. Звідси позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3219 грн. Документально підтверджений та сплачений позивачкою на час подання позову на її користь.

Керуючись ст,ст. 11, 60, 209, 212-214, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 399650 грн. у якості боргу за договором позики від 05.02.07 р, 1184562,6 грн. у якості пені та 3219 грн. судовий збір, а всього 1584212,6 грн. на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, задовольнивши позов останньої у повному обсязі.

Зочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до судової палати по цивільних справах апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення ( чи з дня отримання його копії, але особою, яка приймала участь у розгляді справі, однак не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення).

Суддя- »

В частині ухвали апеляційного суду Донецької області від 08 квітня 2014 року про відкриття апеляційного провадження, згідно змісту якої:

" 08 квітня 2014 року м. Донецьк

Суддя апеляційного суду Донецької області Барсукова О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на заочне рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 19 березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено.

З вказаним заочним рішенням не погодився ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до апеляційного суду Донецької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права то обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційну скаргу оформлено відповідно до вимог, встановлених ст. 295 ЦПК України, у звязку з чим скарга підлягає прийняттю до розгляду апеляційним судом.

Керуючись ст. 297, 298 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на заочне рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Копію апеляційної скарги направити особам, які беруть участь у справі та встановити строк для подання ними заперечень на апеляційну скаргу до 23 квітня 2014 року.

Суддя апеляційного суду

Донецької області О.І. Барсукова »

В частині рішення Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року, згідно тексту якого:

«26 травня 2014 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Санікової О.С.

суддів: Барсукової О.І., Канурної О.Д.

при секретарі : Хохулі М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,

на заочне рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19 березня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2007 році було укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 отримав 50000 доларів США (що дорівнює 250000 гривень) у безстрокове користування до моменту предявлення вимоги. Проте, отримавши 06 січня 2010 року вимогу від ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів, свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Просила суд стягнути з відповідача 399650 грн. неповернутих грошових коштів за договором позики та 1184562,6 грн. пені за прострочення строку повернення суми позики, а всього 1584212,6 грн.

Заочним рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 19 березня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 399650 грн. ; пеню за прострочення виконання зобовязання в розмірі 1184562,6 грн. та 3219 грн. витрати по сплаті судового збору, а всього 1 587 431,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права. Вважає, що судом з порушенням норм процесуального права, а саме ч.ч. 3, 4 ст. 122 ЦПК України, ч. 9 ст. 74 ЦПК України, ст. 227 ЦПК України, проведено процедуру виклику до суду відповідача по справі. Відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що в свою чергу позбавило його права на захист. Зазначає, що твердження позивача щодо відсутності здійснення відповідачем розрахунків за договором позики є необґрунтованими. Вважає, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. ОСОБА_2 був позбавлений можливості подати заяву до суду про зменшення розміру неустойки визначеної позивачем. Судом першої інстанції прийнято рішення по справі на підставі доказів наданих лише позивачем, що призвело до неповного зясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_2 ОСОБА_8, ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

ОСОБА_1, її представник адвокат ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, її представника, представників відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від ОСОБА_1 в борг 50 000 доларів США до предявлення вимоги. Оскільки свої зобовязання по поверненню суми боргу ОСОБА_2 не виконав, з нього підлягає стягненню заборгованість за договором в розмірі 399650 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США; пеня за прострочення виконання зобовязання в розмірі 1184562,6 грн. та 3219 грн. витрати по сплаті судового збору, а всього 1 587 431,60 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалене у справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення суми боргу, позивачка посилалась на те, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики, гроші не повертає незважаючи на предявлення такої вимоги.

На підтвердження наявності договору надала суду до позики, укладений між сторонами та посвідчений 05.02.2007 року приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Темчиною Н.О. за реєстром №239 ( а.с.4).

З договору та розписки на а.с.5, вбачається, що ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв 250 000 грн., що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення договору становить 50 000 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки позивачкою були передані грошові кошти в борг відповідачеві в національній валюті України, висновок суду щодо стягнення на користь ОСОБА_1 суми боргу з врахуванням курсу долару США на час розгляду справи не має правових підстав, а стягненню підлягає сума боргу за договором позики в розмірі 250 000 грн.

06 січня 2010 року ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів по договору позики від 05 лютого 2007 року, яку останній отримав того ж дня, тобто 06 січня 2010 року.

Пунктом 6 зазначеного договору позики передбачено, що в разі прострочення строку повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцеві пеню у розмірі 0,3 відсотка від суми позики за кожен день прострочення.

Ураховуючи наведені умови договору позики, колегія суддів розраховує пеню, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивачки з урахуванням 1021 дня прострочення:

250 000 грн. х 0,3% х 1021день = 765 750 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивачки згідно позовних вимог та умов договору позики підлягає стягненню сума боргу в розмірі 250 000 грн. та пеня в розмірі 765 750 грн., а всього - 1015750 грн.

Відповідно вимогам ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене в сукупності, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта та його представників щодо часткового повернення позивачці суми боргу, оскільки ними не надано належних доказів, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З наданих до апеляційного суду квитанцій не вбачається перерахування коштів на погашення боргу за договором позики відповідачем на користь ОСОБА_1

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції,наданої позивачкою до суду першої інстанції, нею сплачено судовий збір в розмірі 3219 грн., які підлягають поверненню на її користь з відповідача.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 435 грн. на користь держави. Керуючись ст.ст. 307, 309,316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 19 березня 2013 року змінити..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 250 000 грн., пеню в розмірі 765750 грн., а всього 1015750 грн. та судовий збір в розмірі 3219 грн., а на користь держави судовий збір в розмірі 435 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: »

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М. Бондаренко