Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/2036/17 Головуючий у 1 інстанції Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/778/548/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В позові зазначав, що 27.12.2006 р. він позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США. 29.04.2009 року заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області з відповідача на його користь стягнуто суму боргу у розмірі 77000,00 грн., що еквівалентно сумі позики в 10000,00 доларів США на день ухвалення рішення. Боржник так і не виконав свого зобов'язання, що змусило його звернутись до суду. Станом на 12.07.2017 р. згідно офіційного курсу НБУ один долар США дорівнює 25,97 грн. Відповідач повинен повернути йому суму коштів, що еквівалентна 10000,00 доларам США, тобто 259700,00 грн. Оскільки заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2009 р. стягнута лише частина заборгованості у сумі 77000,00 грн., просив суд стягнути іншу частину боргу у сумі 182700,00 грн.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем 27.12.2006 р. було укладено договір позики на суму 10000,00 доларів США , на підтвердження чого ОСОБА_4 видав ОСОБА_3 розписку від 27.12.2006 р., де терміну повернення грошей зазначено не було.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2009 р. по справі № 2-173/2009 з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за розпискою у розмірі 77000,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларам США на день ухвалення рішення, а також судові витрати.

Згідно постанови державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5, виконавчий лист № 2-173/2009 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 77515,00 грн. 04.10.2016 р. виконавчий документ повернуто стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

У частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, за прострочення виконання зобов'язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, а не курсової різниці заборгованості.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На час звернення до суду у 2017 році, курс долара США, порівняно із 2009 роком, коли виносилось судове рішення щодо стягнення суми боргу з відповідача, дійсно значно зріс.

Суд вірно зазначив, що звертаючись до суду, позивач фактично просив стягнути ту саму заборгованість, що була стягнута у 2009 році, але за новим курсом долара США, у той час, коли спір між сторонами про стягнення заборгованості за договором позики вже вирішений судом по суті заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2009 р., заборгованість стягнута у національній валюті - гривні, рішення суду набрало законної сили.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Жодних грошових вимог, передбачених ст. 625 ЦК України, чи вимог саме про відшкодування збитків позивач не заявляв.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Отже, розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.01.2018 року.

Головуючий:

Судді: