АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 629/2858/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шевцов О. А.
Провадження № 22-ц/790/1072/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про захист немайнових прав фізичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявська Олеся Олександрівна, Відділ державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції в Харківській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 грудня 2014 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. їй була передана заява відповідача, в якій їй було запропоновано сплатити заборгованість за договором позики у сумі 357 600 грн. та штраф у розмірі 100 % від зазначеної суми позики згідно з договором позики від 09 серпня 2012 року, укладеним між нею та відповідачем.

У лютому 2016 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження № 48671346 про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 528 740 грн.

Зазначає, що розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за договором позики для вчинення виконавчого напису відповідачем не було зроблено, сума заборгованості у розмірі 528 740 грн., що підлягає стягненню за виконавчим листом, не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Посилаючись на те, що, здійснюючи виконавчий напис не перевірено безспірність стягуваної суми, а також на те, що відповідачем не заявлялась вимога саме про стягнення суми у розмірі 527 740 грн., просила визнати виконавчий напис від 14 липня 2015 року серії НАН 841663, зареєстрований приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 528 740 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим не погодилась ОСОБА_3 і у доводах апеляційної скарги просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не були враховані порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису. Не в повній мірі з'ясовано питання про безспірність суми заборгованості, оскільки їй у письмовій заяві від 28.11.2014 не було повідомлено про можливу зміну суми заборгованості в майбутньому або внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США, витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого запису.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року - залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2016 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому касаційний суд виходив з того, що судами було обґрунтовано встановлено, що відповідно до заяви від 28 листопада 2014 року, яку отримано боржником 01 грудня 2014 року, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_3 виконати порушене зобов'язання та сплатити заборгованість протягом трьох календарних днів від дати отримання вказаної заяви.

Однак, вчиняючи виконавчий напис 14 липня 2015 року, нотаріусом не було додержано строків вчинення виконавчого напису з моменту надіслання відповідачем письмової вимоги про усунення порушень.

Крім того, застосовуючи до спірних правовідносин Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, апеляційний суд не звернув уваги на те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису Інструкція втратила чинність.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), які набули чинності 15 грудня 2017 грудня.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 9 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О., згідно якого відповідач передав у власність позивачу гроші в сумі 192000,00 грн. у еквіваленті 24000 доларів США, а позивач зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (а.с. 11).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 28.11.2014 року, посвідченої Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області (а.с. 12), відповідач запропонував позивачу протягом 3-х календарних днів із моменту одержання цієї заяви виконати свої зобов'язання щодо сплати йому 357600,00 грн., що на день подання заяви до нотаріуса за курсом НБУ, еквівалентна сумі 24000 доларів США за договором позики, а також сплатити штраф у розмірі 100% від зазначеної суми позики. У разі несплати вищезазначеного боргу у встановлений у цій заяві строк, договір позики буде пред'явлено до стягнення в примусовому порядку, шляхом учинення виконавчого напису нотаріуса.

Заявою ОСОБА_4 від 14.07.2015 року, посвідченою Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області (а.с. 13), підтверджується факт невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором позики від 09.08.2012 року та виниклою заборгованістю на суму 527040,00 грн, яка еквівалентна сумі 24000 доларів США на день подання цієї заяви до нотаріуса. Відповідач просить вчинити виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на зазначену суму грошових коштів. Заява про вимогу сплатити заборгованість, що надіслана ОСОБА_3 28.11.2014 року, отримана нею 01.12.2014 року, особисто.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що виконавчий напис серії НАН 841663, зареєстрований 14 липня 2015 року, приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, Курявською О.О., в реєстрі № 704 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 528740,00 грн., вчинено нотаріусом з додержанням закону та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Положенням ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим, у ч. 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання і в іноземній валюті. Цьому правилу відповідає положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, у якому передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат», стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172,нотаріусів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Необхідні документи для вчинення виконавчого напису були зібрані нотаріусом, що було встановлено у суді першої інстанції.

Посилання позивача на те, що безспірною є лише та сума заборгованості, що була зазначена у заяві ОСОБА_4 від 28.11.2014 колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю.

Так, ОСОБА_3 не було доведено, що вона вчиняла дій, спрямованих на погашення заборгованості перед ОСОБА_4, та не спростувала факту наявності заборгованості саме у сумі, еквівалентній 24000 доларів США.

Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріусом було вірно застосовано положення ст. 533 ЦК України, вказавши суму заборгованості у гривні, яка є еквівалентною 24000 доларів США за курсом НБУ на момент вчинення виконавчого напису. При цьому згідно до умов договору позики, в якому сума боргу, яка підлягає поверненню, визначена відповідно до вказаних норм ст.ст. 524, 533 ЦК України про гривневий еквівалент суми у валюті на день платежу, і ці умови договору відповідач не оспорила, - письмова вимога позичальника про сплату суму боргу відповідно до цих умов договору позики - має безспірний характер.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 22 листопада 2017 року, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2016 року зазначив, що судом не було враховано чинного на час вчинення виконавчого напису п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5.

З цього приводу колегія суддів зважає на те, що згідно п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Також, згідно п. 3.1 Глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи:

-якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

-за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчиняючи спірний виконавчий напис у справі що переглядається нотаріусом було дотримано строків вчинення виконавчого напису, оскільки він вчинений після спливу 30 днів з дня отримання ОСОБА_3 заяви ОСОБА_4 про добровільне усунення порушень, та до спливу трьох років з дня виникнення права вимоги.

Вказані норми п.п. 2.3, 3.1 Порядку забезпечують дотримання прав боржників мати змогу до вчинення виконавчого напису подати свої можливі заперечення, а також - забезпечення вчинення виконавчого напису в межах загального трирічного строку позовної давності. Однак після спливу цього строку і до вчинення виконавчого напису нотаріусом відповідач ніяких заяв про спірний характер вимог кредитора - не подавала.

Таким чином, колегія судів перевіривши питання, які були поставлені касаційним судом для повторного апеляційного розгляду справи, не вбачає законних підстав ухвалити інше судове рішення стосовно апеляційної скарги.

Помилкове посилання суду першої інстанції на Перелік документів, по яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, передбачений Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису Інструкція втратила чинність, - не вплинуло не законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки чинний Перелік містив аналогічні правові норми.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що в цілому суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 19.01.2018.

Головуючий -

Судді -