ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3416/18Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/4817/80/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Коваль О.І.

та сторін -представника АТ "Правекс Банк" адвоката Кузнецова А.С.; позивачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/3416/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Правекс Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст рішення виготовлений 1 серпня 2018 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Правекс-Банк" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ПАТ КБ "Правекс-Банк"( змінено на АТ), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» від 31 січня 2018 року №140-к, яким її звільнено з посади завідувача каси відділення «Тернопільська обласна дирекція» ПАТ КБ «Правекс-Банк» в зв'язку із відмовою від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці за п.6 ст 36 КЗпП України, поновити на цій посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що наказ про звільнення є незаконним, так як вона є матір'ю, яка сама виховує неповнолітню дитину, а тому відповідач не мав права її звільняти. Крім того, зміна істотних умов праці суттєво б скоротила її заробітну плату та спричинила б тяжкий соціально-економічний вплив на життя та здатність виростити дитину самій, а також те, що фактично відбулось скорочення штату, а не зміна умов праці.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2018 року позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" (вулиця Кловський узвіз, місто Київ, 01021 ЄДРПОРУ 14360920) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» від 31 січня 2018 року №140-к, яким ОСОБА_3 звільнено у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п.6 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача каси відділення «Тернопільська обласна дирекція» ПАТКБ «Правекс-Банк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» в користь ОСОБА_3 28168 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят вісім) гривень 72 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2018 року по 27 липня 2018 року з яких підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4155 гривень підлягало до негайного виконання.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

В апеляційній скарзі АТ "Правекс Банк" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.07.2018р. скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невірному застосуванні норм матеріального права, а саме вимог п. 6 ст. 36, п. 1 ст. 40, ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при винесені рішення суд не надав оцінки доказам наявності змін в організації виробництва і праці, не спростував доводи Банку щодо наявності підстав для звільнення позивача.

Крім того, суд дійшов висновку, що з наданого Банком на вимогу суду штатного розпису видно, що посада позивача була "скорочена". Дані висновки не відповідають наявним матеріалам справи та вимогам законодавства, оскільки в наданому штатному розписі посада "завідувача каси" після звільнення позивача була наявна ще тривалий час та була виведена із штатного розпису лише 03.04.2018 року і штатному розписі станом на 04.04.2018 року дана посада була відсутня.

У банку, відповідно до наявної практики, в штатному розписі зазначається штатна одиниця в повному обсязі, оскільки штатний розпис є переліком саме посад, які наявні на підприємстві, а не графіком роботи кожного працівника. Відтак посада "Завідувача каси" була наявна в штатному розписі в повному обсязі як ціла одиниця, в той же час режим роботи був визначений рішенням ГПБ № 249, яким змінюється режим роботи для працівників. Таким чином, суд необґрунтовано та передчасно дійшов висновку про те, що посада позивача була "скорочена", при цьому не зазначивши, яку саме норму чинного законодавства було порушено Банком у випадку оформлення штатного розпису саме таким чином.

Також, суд, скасовуючи наказ Банку про звільнення позивача, при розрахунку середнього заробітку повинен був врахувати рішення Голови Правління № 249, яким позивачу було встановлено робочий час 2 години на тиждень. Відтак сума стягнення середнього заробітку мала би становити не 28168,72 грн., а 1432,32 грн.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу АТ "Правекс Банк" у якому зазначила, що твердження Банку про те, що судом не було досліджено її соціальний статус є безпідставним, оскільки до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 10 квітня 2007 року, довідку Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 від 22 грудня 2017 року № 287 у якій зазначено, що батько за період навчання дочки не з'являється у школі, не відвідує батьківські збори, не цікавиться успішністю дитини та не бере участі у навчально-виховних заходах.

Враховуючи те, що рішення компанії "Стратегія та план прибутковості 2017-2019", Рішення Наглядової Ради "Організаційні зміни" № 5 від 27.04.2017 року, Рішення Голови Правління № 249 від 31.10.2017 року "Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ Кб "Правекс-Банк", на які безпосередньо посилається відповідач як на основні для здійснення змін в організації виробництва і праці, мали прийматися із урахуванням специфіки роботи відділення Банку, а саме звертаючи увагу на наявні соціально захищені категорії працівників, таких як - одинока мати, звільнення яких заборонено трудовим законодавством.

В апеляційній інстанції представник АТ "Правекс - Банк" адвокат Кузнецов А.С. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 по п.6 ст. 36 КзПП України проведено з порушенням вимог закону, оскільки фактично підставою для її звільнення стало скорочення посади, яку вона обіймала, а не зміни в організації виробництва і праці, при яких допускається зміна істотних умов праці.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 27.11.2006 року працювала в Тернопільській обласній дирекції Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк», який 23.09.2009 року перейменований в Публічне акціонерне товариство «Правекс-Банк». З 1 червня 2012 року позивачка переведена на посаду завідувача каси відділення «Тернопільська обласна дирекція» відповідно до наказу №2670-к від 01.06.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6).

Рішенням спостережної ради ПАТ КБ «Правекс-банк» № 5_17, для досягнення цілей визначених «Стратегією та планом прибутковості 2017-2019 р.р.», а також з метою плавного переходу до нової бізнес-моделі і до цільового розміру Банку (включаючи заплановане скорочення мережі), оптимізації структури та процедур задля поліпшення процесів та виконання збереження видатків з точки зору кількості ресурсів, затверджено організаційну структуру ПАТ КБ «Правекс-Банк» та доручено начальнику відділу спеціальної координації, у співпраці з організаційним відділом кредитного відділу та інших головних управлінь ІСП та залученими структурними підрозділами організувати проведення належного аналізу та забезпечити, за необхідності, впровадження необхідних заходів щодо скорочення чисельності та штату персоналу Головного Офісу та зміни істотних умов праці працівників, зменшення видатків на утримання персоналу, з огляду на зміни в організації виробництва і праці, зумовлені бізнес-умовами та меншою мережею відділень.

На виконання даного рішення Спостережної ради Банку було видано Рішення Голови Правління №249 від 31.10.2017р. «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - Рішення №249), яким вирішено скоротити штат та чисельність працівників Банку, виключивши із штатного розпису та організаційно-штатних структур Банку згідно з додатком, у порядку та у строки, передбачені законодавством (п.1), та змінити істотні умови праці працівникам встановлення неповного робочого часу (тривалістю робочого часу 2 години на тиждень з 10:00 до 12:00у робочий день - середу, відповідно до додатку 2), з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, перерахованим у додатку 2, у порядку та у строки, передбачені законодавством (п.2). (а.с.10-11)

В додатку №2 до рішення, зазначено перелік працівників, щодо яких здійснюється заходи, передбачені п.3.4 цього рішення, та яким встановлено тривалість робочого часу 2 години на тиждень. У пункті 3 переліку значиться ОСОБА_3, завідувач каси відділення «Тернопільська обласна дирекція» (а.с.12)

05.12.2017 року ОСОБА_3 попереджено про наступну зміну істотних умов праці, а саме, що не раніше ніж через два місяці їй буде встановлено тривалість робочого часу 2 години в тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. ОСОБА_3 не погодилася на таку зміну істотних умов праці, що підтвердила своїм підписом. (а.с.13)

Наказом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» від 31 січня 2018 року №140-к ОСОБА_3 звільнено у зв'язку із відмовою від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці за п.6 ст. 36 КЗпП України з 05 лютого 2018 року та постановлено виплатити компенсацію за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки та 30 календарних днів невикористаної додаткової соціальної відпустки як одинокій матері за 2016, 2017, 2018 роки та виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. (а.с.7)

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

У п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці, та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно статті 56 КЗпП України, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

Відповідно до пункту 19 Рекомендацій про роботу на умовах неповного робочого часу N182 генеральної Конференції Міжнародної організації праці, що скликана в Женеві 07 червня 1994 року, та яка доповнює Конвенцію 1994 року про роботу на умовах неповного робочого часу, відмова працівника переходити з роботи на умовах повного робочого часу на роботу на умовах неповного робочого часу чи навпаки не повинна сама по собі бути законною підставою для звільнення, що не стосується можливості звільнень відповідно до національного законодавства та практикою з інших причин, які можуть бути пов'язані з виробничою необхідністю для цього підприємства.

Згідно з положеннями п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постанови Пленуму Верховного суду України від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18, від 25 червня 1998 року № 15) (далі - постанова), припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці, які не супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників. У тому ж разі, коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, звільнення за п.1 ст 40 КЗпП України та п.6 ст. 36 КЗпП України може бути у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці. Відмінностями зазначених підстав звільнення є наявність заходів щодо скорочення штату та чисельності працівників у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України, та наявність відмови від працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

При цьому, при звільненні у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, на відміну від звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, передбачені ряд гарантій, зокрема, заборона звільнення у період відпустки та під час тимчасової непрацездатності (ч.3 ст. 41 КЗпП України), заборона звільнення вагітних жінок, та жінок які виховують дітей віком до 14 років (184 КЗпП України), обов'язок власника або уповноваженого органу запропонувати вакантні посади, надавати перевагу при звільненні більш кваліфікованим працівникам (ст. 42), тощо.

Верховний Суд України у постанові від 23.03.2016 року по справі № 6-2748цс15та Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року справа № 465/8060/15-ц дійшли правового висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України. Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», , даних про реорганізацію, ліквідацію, банкрутства або перепрофілювання товариства в 2017-2018 роках відсутні, розмір статутного капіталу 979089723,98 грн., вид діяльності - інші види грошового посередництва.

Із долучених до матеріалі справи витягів із штатного розпису банку із 01.01.2017р. по березень 2018 роки вбачається, що в штатному розписі значиться посада "завідувач каси". А в штатному розписі станом на 04.04.2018 року дана посада відсутня. Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що після звільнення ОСОБА_3 відбулось скорочення цієї посади, а не переведення працівника на неповний робочий час по дві години на тиждень, що свідчить не про зміну істотних умов праці.

Голослівними є посилання заявника на те, що досліджуючи штатний розпис банку цим самим було обговорено організаційну структуру банку, що суперечить нормам чинного законодавства і не входить в компетенцію суду, оскільки досліджуючи дані докази суд фактично встановив обставини справи, які необхідні для правильного та об'єктивного вирішення спору.

В матеріалах справи відсутні докази і спростовуються доводи скарги в частині того, що робота Тернопільського відділення АТ "Правекс банк" чи окремих його відділень, підрозділів переведена на неповний робочий час - по дві години на тиждень в середу і що це обумовлено кон'юнктурою ринку чи іншими обставинами, котрі не дозволять використовувати працю працівника протягом повного робочого часу. Як ствердила в судовому засіданні позивачка, що відділення працює повний робочий день щоденно протягом тижня і на роботу вона виходить також щодня на повний робочий час при тому, що наказом №1354 від 30.07.2018 року скасовано наказ №140-к від 31.01.2018 р. про її звільнення з посади завідувача каси і поновлено на цій посаді з 06.02.2018 р. з режимом роботи згідно рішення № 249 від 31.10.2017 р. з графіком роботи тривалістю робочого часу 2 години на тиждень з 10.00 до 12.00 у робочий день - середу з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі Постанова № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та довідку №06-02/272 від 11.07.2018 р., де заробітна плата ОСОБА_3 за грудень 2017 р. становила 4410 грн, а за січень 2018 року- 4900 грн при відпрацьованих 39 днях (18 днів у грудні, 21 - січень) середньоденний заробіток склав 238,72 грн (4410+4900) : 39), судом першої інстанції вірно нарахована сума середнього заробітку в розмірі 28168,72 грн за час вимушеного прогулу з 06 лютого по 27 липня 2018 року з утриманням податків та інших обов'язкових платежів.

Безпідставними є посилання заявника на те, що судом невірно нараховано ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 28168,72 грн, а повинно становити 1432,32 грн, оскільки рішенням Голови правління № 249 їй було встановлено робочий час 2 години в тиждень, оскільки

позивач на даних умовах не працювала, а звільнення визнано незаконним, з чим фактично погодився відповідач частково поновивши її на посаді.

Голослівними є посилання заявника на те, що судом не досліджувались докази, які підтверджують той факт, що позивачка є одинокою матір'ю і виховує дитину до 14 років, оскільки із довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 від 22 грудня 2017 року №287, вбачається, що ОСОБА_5 навчається в школі з 01.09.2013 року по даний час. Батько за вищевказаний період навчання не з'являється в школі, не відвідує батьківські збори, не цікавиться успішністю дитини та не брав участі у навчально-виховних заходах (а.с.9). Про те, що ОСОБА_3 є одинокою матір'ю та сама виховує неповнолітню дитину банком не оскаржується та не заперечується, що вбачається із відзиву на позов (а.с. 24) і визнається представником відповідача в апеляційній інстанції.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що встановлений час для ОСОБА_3 дві години на тиждень достатній для виконання того обсягу робіт, який наявний у відділенні.

Твердження заявника про те, що позивачкою в позовній заяві не зазначається про незаконність рішення Голови правління № 249 не заслуговують на увагу, оскільки в попередженні про зміну істотних умов праці нею відображено про відмову продовжувати роботу у змінених умовах праці, а також те, що дане рішення не було підставою для звільнення.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2018 року виконане Банком наказом № 1354-к від 30.07.2018 року (а.с.156), яким ОСОБА_3 поновлена на посаді завідувача каси тільки на 2 години в тиждень, оскільки до звільнення вона працювала повний робочий день, а рішенням № 249 від 31.10.2017 року була тільки попереджена про наступну зміну умов праці-встановлення неповного робочого часу -2 години на тиждень.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що при звільненні позивачки з посади завідувача каси з підстав передбачених ст. 36 п.6 КзпП України проведено відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, а отже, наказ за № 140-к від 05.02.2018 року про її звільнення є незаконним, а тому слід вважати, що ОСОБА_3 поновлена на посаді з повним робочим часом, який вона виконувала до дня звільнення. Виконання відповідачем рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 серпня 2018 року частково свідчить про те, що звільнення ОСОБА_3 проведено незаконно. Крім того, відповідачем при її звільненні не було враховано пункту 19 Рекомендацій про роботу на умовах неповного робочого часу N182.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень., але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Правекс Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак