Справа № 489/4639/18
Номер провадження 2/489/2210/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, яким просив визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що:

-15.11.2017 року між ним та його рідною тіткою ОСОБА_4 був укладений договір дарування, за яким остання подарувала позивачу 4/9 частки житлового будинку АДРЕСА_2, належних їй на праві власності;

-у червні 2018 року позивачу стало відомо, що на час укладання вказаного договору дарування, його тітка ОСОБА_4, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили 03.04.2015 року, визнана недієздатною, а її опікуном призначено відповідача ОСОБА_3;

-при зверненні позивача ОСОБА_4 відмовилась що-небудь пояснювати з приводу своєї недієздатності та призначення її онука ОСОБА_3 опікуном;

-оскільки на час укладення договору дарування тітка позивача не мала цивільної дієздатності, через що не мала права укладати договір дарування, позивач бажає визнати вказаний договір недійсним, так як він укладений з порушенням вимог законодавства.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

13.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської радив судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Залучений до участі у справі згідно ухвали суду, ОСОБА_2 вважав, що позов підлягає задоволенню.

Згідно Ухвали проводиться заочний розгляд справи.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого.

15.11.2017 року за Договором дарування ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 4/9 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок, з відповідною часткою прилеглих до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_2. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А та зареєстрований в реєстрі за №1224.

Згідно п. 2 вказаного Договору дарування відчужувані 4/9 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок, з відповідною часткою прилеглих до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_2, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого старшим державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е., 03.02.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-239, дублікат якого виданий державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Моторним М.О., в порядку заміщення державного нотаріуса Державного нотаріального архіву Миколаївської області 25 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-222.

Відповідно до п.3.4 Договору дарувальник стверджував, що дарування здійснювалось нею без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Згідно п. 3.5 Договору дарування сторони підтвердили дійсність намірів при укладенні договору, а також те, що цей правочин не суперечить інтересам держави і суспільства, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, не є правочином зловмисним, не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, які обумовлені цим договором, а також стверджували, що вони не обмежені у праві укладати правочини, не визнання у встановленому законом порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомлення ними суті цього договору.

За п. 5.7 Договору сторони, однаково розуміючи значення, умови та правові наслідки цього договору, уклали його добровільно, що відповідає їх дійсним намірам та волі.

Позивач посилається на те, що у червні 2018 року, під час допомоги тітці по господарству, його дружина виявила Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, з якого позивачу стало відомо, що на момент укладання Договору дарування між ним та його тіткою ОСОБА_4, остання не мала цивільної дієздатності.

Так, згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2015 року ОСОБА_4 яка народилася 18 липня 1932 року у м. Миколаєві і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено її опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Зазначене рішення суду 03.04.2015 року набрало законної сили та не оскаржувалось.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва 18.09.2018 року ОСОБА_3 було звільнено від обов'язків опікуна відносно недієздатної ОСОБА_4 та призначено її опікуном ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. ст.46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обовязки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Статтею 40 ЦК України передбачено, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною особою. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Згідно з ч. 2ст. 226 ЦК України на вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи.

Судом встановлено, що відповідач як опікун недієздатної ОСОБА_4 не схвалював правочин, вчинений нею у виді укладення договору дарування частки будинку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Укладений 15 листопада 2017 року з недієздатною ОСОБА_4 договір дарування частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, не є дрібним побутовим правочином, а тому цей договір на підставі ч. 2ст. 203 ЦК України є абсолютно недійсним - нікчемним, а не відносно недійсним, тобто не є оспорюваним договором, оскільки він був недійсним вже з моменту його укладення, а тому не міг породжувати будь-яких цивільних прав та обов'язків для сторін.

За таких обставин суд, з урахуванням ч. 2 ст. 215 ЦК України та положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, вважає вказаний договір нікчемним, внаслідок чого позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати Договір Дарування 4/9 часин в праві власності на житловий будинокз відповідною часткою прилеглих до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_2, укладений 15 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №1224 недійсним.

Скасувати державну реєстрацію вказаного правочину.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_2,паспорт НОМЕР_1;

представник позивача адвокат ОСОБА_9, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю МК №001205, від 28.08.2017 року;

відповідач ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_3;

третя особа - Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради, адреса місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 1.

третя особа - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає м. миколаїв, АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 1.11.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова