РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 567/1088/17

Провадження № 22-ц/4815/23/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»;

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року у складі судді Венгерчук А.О., ухвалене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 10 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 248-07 від 26.09.2007р., за умовами якого останній отримав кредит в сумі 107 977 грн. на строк до 25.09.2014р.. У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором, ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду про стягнення боргу в судовому порядку, і рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 15.01.2014р. позовні вимоги були задоволені: стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок кредитної заборгованості: 92529,16 грн. заборгованість по основній сумі; 35925,72 грн. заборгованість за відсотках, яка була нарахована на дату відступлення права вимоги; розмір пені - 29185,47 грн.; нараховані 3% річних в розмірі - 8821,96 грн.; інфляційні витрати в розмірі - 5551,75 грн., що в загальній сумі складає - 172014,06 грн.. З огляду на те, що рішення суду відповідачем не виконується, ТОВ «Кредекс Фінанс» в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, покликаючись на своє право на отримання відсотків у звязку з невиконанням зобовязання, просило стягнути з ОСОБА_2 104 476,20 грн. нарахованих відсотків за кредитним договором.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором №248-07 від 26.09.2007 р. в розмірі нарахованих відсотків 104 476 грн. 20 коп.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» 1600 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано передбаченим законом обовязком виконання свого зобовязання особою належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом враховано, що оскільки рішення Острозького районного суду Рівненської області від 15.01.2014р. відповідачем не виконано, заборгованість не сплачена, то позивач має право на отримання відсотків за договором згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд також відхилив заяву про застосування позовної давності у спорі з тих мотивів, що звернення до суду з позовом про стягнення відсотків мало місце в межах трирічного строку від дня закінчення дії кредитного договору.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про відмову у застосуванні строку позовної давності в даному спорі. Пояснює, що позивач ТОВ «Кредекс Фінанс», звернувшись із заявою про дострокове стягнення боргу, тим самим змінив строк виконання зобовязання з 25 вересня 2014 року дата закінчення дії кредитного договору на 26 лютого 2013 року сьомий день строку добровільного виконання вимоги позивача, згідно умов договору. Стверджує, що після вступу в законну силу рішення Острозького районного суду Рівненської області від 15.01.2014р. 28 січня 2014 року термін позовної давності по стягненню заборгованості розпочався спочатку. Звертає увагу суду, що розрахунок заборгованості, зроблений позивачем в даному позові, охоплює період майже 7 років - з 06.10.2010 р. по 20.09.2017р., що також виходить за встановлені законом межі строку позовної давності. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Кредекс Фінанс» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у звязку з чим її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 107977 грн. зі сплатою 15,99% річних за користування кредитом. Пунктом 2.1 даного договору визначено, що остаточний термін погашення кредиту встановлено не пізніше 25.09.2014 року, а п. 4.1 договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язувався повертати заборгованість по кредиту щомісячно рівними частинами по 1285 грн. 50 коп. не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Згідно з п. 5.1 укладеного між сторонами договору, за несвоєчасне виконання зобов'язань за цим договором позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення.

Даний договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 06.10.2010 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 248-07 від 26.09.2007 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_2.

Як встановлено судом, відповідач допустив порушення виконання своїх зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, за стягненням якої ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся з позовом до суду.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 15.01.2014 у справі №567/1705/13-ц позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» задоволено у повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок кредитної заборгованості: 92529,16 грн. - заборгованість по основній сумі; 35925,72 грн. - заборгованість за відсотках, яка була нарахована на дату відступлення права вимоги; розмір пені - 29185,47 грн.; нараховані 3% річних - 8821,96 грн.; інфляційні витрати - 5551,75 грн., що в загальній сумі складає 172 014,06 грн..

Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ч.1 ст.598 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, вищезазначене рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ним не виконане, а відтак вимога ТОВ «Кредекс Фінанс» про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов"язання в сумі 8 821, 96 грн та інфляційних втрат в сумі 5 561, 75 грн за період від ухвалення судом рішення по час звернення до суду даним позовом є обґрунтованою.

Разом із цим, апеляційний суд не може погодитися з висновком місцевого суду про відмову у застосуванні строку позовної давності до даних позовних вимог.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, переребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція я кого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред"явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Рішенням Острозького районного судуд Рівненської області від 15 січня 2014 року у справі № 567/1705/13-ц позов ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором: 92529,16 грн. заборгованість по основній сумі; 35925,72 грн. заборгованість за відсотках, яка була нарахована на дату відступлення права вимоги; розмір пені - 29185,47 грн.; нараховані 3% річних в розмірі - 8821,96 грн.; інфляційні витрати в розмірі - 5551,75 грн., що в загальній сумі складає - 172014,06 грн., а також 1720,14 грн. витрат на сплату судового збору. Вказане рішення набрало законної сили 28 січня 2014 року, а тому перебіг позовної давності стосовно вимог про стягнення 3% річних за невиконання рішення суду та інфляційних втрат обчислюється з 28.01.2014 року.

З даним позовом ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось до суду поза межами строку позовної давності - 27 вересня 2017 року.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов"язання в сумі 8 821, 96 грн та інфляційних втрат в сумі 5 561, 75 грн за період від ухвалення судом рішення по час звернення до суду підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку звернення до суду з позовом.

Кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кордного з цих платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобовязання за кредитним договором, ТОВ «Кредекс Фінанс» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пункту 4.9 кредитного договору використав своє право дострокового стягнення заборгованості, надіславши на адресу відповідача 19 лютого 2013 року вимогу №8216 про погашення кредитної заборгованості у семиденний строк. Зазначена письмова вимога була отримана ОСОБА_2 23 лютого 2013 року. Такиим чином, ТОВ «Кредекс Фінанс» змінив строк виконання зобовязання з 25 вересня 2014 року дата закінчення дії кредитного договору на 26 лютого 2013 року сьомий день строку добровільного виконання вимоги позивача, згідно умов договору.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з сьомого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором така заборгованість вказана в рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такі правові позиції викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11523/13-ц.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом (пункт 54 постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12), то після 26 лютого 2013 року сьомий день строку добровільного виконання вимоги дострокового погашення кредиту, позивач не міг нараховувати проценти за користування кредитом та пеню за невиконання умов договору і вимоги позивача про стягнення процентів та пені є безпідставні (п.п. 68 - 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12).

З огляду на вказане рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 35925, 72 грн та рішення суду в частині стягнення пені в сумі 29 185, 47 грн підлягає скасування з ухваленням нового судуового рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставнісчтю.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права та помилково прийшов до висновку про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з наведеним, з позивача ТОВ «Кредекс Фінанс» на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення судовий збір, сплачений ним за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 2400,00 грн. (а.с. 176).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на користь ОСОБА_2 суму сплаченого ним судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 400 (дві тисяча чотириста) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Шимків С. С.