Справа № 350/1733/17
Провадження № 2/350/84/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано - Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В

при секретарі Видойник І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Рожнятівського району про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення виконкому сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

У своїй позовній заяві позивачка просить постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння по вул. Л.Українки, 33, в с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області, видане 05 квітня 2004 року ОСОБА_3 сільською радою Рожнятівського району на імя її чоловіка ОСОБА_2.

Крім цього просить визнати незаконним п. 1 рішення № 2 виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Рожнятівського району від 13 січня 2004 року про оформлення права власності за ОСОБА_2 на вищевказане будинковолодіння і скасувати його.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 26 лютого 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2. Після одруження, тобто з 1983 року вони проживають у житловому будинку, який знаходиться в с. Спас, по вул. Л.Українки, 33 Рожнятівського району. Даний будинок побудований в 1945 році її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Згідно записів в погосподарських книгах за 1986-2010 роки виконкому ОСОБА_3 сільської ради Рожнятівського району вищевказане господарство належало її батькові ОСОБА_4, який помер 07 грудня 1986 року, а після його смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 04 січня 2016 року.

Так як господарство її батьків відносилося до суспільної групи - робітничий двір, то після смері батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина і вона разом з матірю як спадкоємці першої черги за законом відповідно до статей 529, 549 ЦК УРСР прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим домоволодінням. Після смерті матері ОСОБА_5, позивачка як спадкоємець першої черги фактично прийняла спадщину, так як постійно до дня смерті проживала разом з нею у спадковому домоволодінні.

Після смерті матері ОСОБА_5 їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05 квітня 2004 року ОСОБА_3 сільською радою Рожнятівського району є власником спадкового домоволодіння. Дане свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради №2 від 13 січня 2004 року, пунктом першим якого за ОСОБА_2 оформлено право власності на житловий будинок по вул. Л.Українки, 33. Право власності на житловий будинок відповідач зареєстрував в Івано-Франківському обласному інвентаризаційному бюро за реєстраційним номером 5356090.

Вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями безпідставно позбавили її права власності на спадкове майно, а тому вищезазначене рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради та видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно є незаконними та підлягають скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надіслав до суду заву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради у судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду, заперечень проти позову не подав.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У с. Спас по вул. Л.Українки, 33, Рожнятівського району знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку «А», літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», сараю «Д», вбиральні «Ж», колодязя «N», воріт «N1», огорожі «N2», що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданий Івано-Франківським ОБТІ 04 лютого 2004 року (а.с. 20-25).

Відповідно до ст. 22 ч.1 КпШС УРСР в редакції 1969 року майно нажите подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Вищезазначене домоволодіння належало батькам позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с.10), де зазначено рік побудови будинку 1944.

Батько позивачки ОСОБА_4 06 грудня 1986 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.26). На час його смерті позивачка та її мати ОСОБА_5 проживали разом з ним в спадковому будинку, а тому фактично вступили в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, що свідчить про прийняття ними спадщини (ч.2 ст. 548 ЦК УРСР).

Мати позивачки ОСОБА_5 померла 04 січня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.27).

Після смерті матері, позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки з часу народження і по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актом обстеження складеного секретарем та депутатами ОСОБА_3 сільської ради 08 грудня 2017 року (а.с.51).

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивачка ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження (а.с.28,30).

Рішенням виконкому ОСОБА_3 сільської ради №2 «Про оформлення права власності за окремими громадянами» від 13 січня 2004 року, за відповідачем ОСОБА_2 оформлено право власності на житловий будинок по вул. Л.Українки, 33 в с. Спас Рожнятівського району (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 являється власником будинковолодіння, яке знаходиться в с. Спас, по вул. Л.Українки, 33, Рожнятівського району, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2004 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 квітня 2004 року (а.с.41-42).

Згідно ст. 392 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статею 393 ЦК України також передбачено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідач ОСОБА_2 вселився в будинок після одруження з позивачкою, тобто в 1983 році.

Як вбачається із записів в погосподарських книгах даний двір відносився до суспільної групи - робітничий, тому відповідачу не належав і у нього були відсутні правові підстави набуття права власності на спірне будинковолодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що рішення виконкому ОСОБА_3 сільської ради Рожнятівського району від 13 січня 2004 року №2 «Про оформлення права власності за окремими громадянами» на житлові будинки в с. Спас, а саме в частині оформлення права власності на житловий будинок по вул. Л.Українки, 33 за відповідачем ОСОБА_2 суперечить закону та порушує права позивача ОСОБА_1, а тому таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Так як свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05 квітня 2004 року видане на підставі незаконного рішення, то відповідно його слід визнати недійсним та скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 640 гривень, та витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 500 гривень, що підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати незаконним п. 1 рішення № 2 виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Рожнятівського району від 13 січня 2004 року про оформлення права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 по вул. Л.Українки, 33, в с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області і скасувати його.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Л.Українки, 33, в с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області, виданого на імя ОСОБА_2 05 квітня 2004 року ОСОБА_3 сільською радою Рожнятівського району.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільської ради Рожнятівського району на користь ОСОБА_1 640 гривень сплаченого судового збору та 500 гривень витрат на правову допомогу, а всього разом 1140 грн. (одна тисяча сто сорок гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя Максимів І.В.