Провадження №22-ц/772/211/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бар'як А. С.
Доповідач :Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуСправа № 127/19910/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/19910/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Бар»яком А.С. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області об 11 год. 44 хв., -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на майно.

Зазначені позови розглядались в одному провадженні, але в процесі розгляду справи за ініціативою ОСОБА_4 її позов залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку, мотивовано тим, що 26 лютого 2008 року позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 була відчужена квартира АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної часткової власності у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, кошти від продажу якої в розмір 356025 грн. було розподілено між ними порівну.

Таким чином, 26 лютого 2008 року позивачем було отримано 89006,25 грн. з продажу його особистого майна, з яких 50500 грн., що на той час становило 10000 доларів США, були повернуті ОСОБА_8 та ОСОБА_7, що підтверджується їх розписками від 26 лютого 2008 року, 29 лютого 2008 року, а решту коштів в розмірі 38506,25 грн. було витрачено на придбання та оформлення за договором купівлі-продажу від 29 березня 2008 року 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: АДРЕСА_2 за який позивач сплатив 36891 грн.

Оскільки кошти, які були сплачені за 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель належали позивачу на праві особистої приватної власності, так як були отримані від продажу його особистого майна, тому позивач вважає, що таке майно є його особистою приватною власністю.

Позивач просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: м. Вінниця, вул. Яблунева, 4.

Справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на 21/100 частини будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Яблунева, 4 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року, позов в частині визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 21/100 частин жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 368,91 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги в повному обсязі.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що кошти в розмірі 36891 грн., за які було придбано 29 березня 2008 року 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_1 - були особистими коштами ОСОБА_2, оскільки джерелом їх походження є продаж 26 лютого 2008 року належної йому на праві особистої приватної власності частини квартири АДРЕСА_2.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1, виданого 11 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 11 вересня 2004 року одружилися, актовий запис №30, з присвоєнням після одруження прізвища чоловікові та дружині - ОСОБА_2 (т.1, а.с.5).

Згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_2, виданого 19 квітня 2017 року, зареєстроване Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, зазначає, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінила ім'я, про що складено актовий запис №80, прізвище, власне ім'я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_4 (т.2, а.с.120).

Як вбачається з копії Договору купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1074, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як «Продавці», передали у власність (продали), а ОСОБА_11, як «Покупець», набула у власність (купила) на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3. Зміст п. 1.2. Договору зазначає, що вказана квартира належить «Продавцям» в рівних частках кожному на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 14 січня 2003 року. Згідно п. 2.1 Договору продаж вчинено за 356025 грн. (т.1, а.с.94).

Отримані кошти були поділені між співвласниками квартири у рівних частках.

ОСОБА_2 після реалізації квартири було отримано 89 006,25 грн. з продажу його особистого майна, з яких 50 500 грн, що на той час становило 10 тис. доларів США, були повернуті ОСОБА_8 та ОСОБА_7, що підтверджується їхніми розписками від 29 лютого 2008 року та від 26 лютого 2008 року відповідно.

Решта коштів в розмірі 38 506 грн 25 коп., які були отримані ОСОБА_2 від продажу належної йому частини квартири, були витрачені на придбання та оформлення за договором купівлі-продажу від 29 березня 2008 року 21/100 частини жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії Договору купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель від 29 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Король О.М., зареєстрованого в реєстрі за №617, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, як «Продавці» передали у власність, а ОСОБА_2, як «Покупець», прийняв у власність 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_1. Згідно п. 7, п. 8 Договору продаж вчинено за 36891 грн., факт повного розрахунку та одержання від покупця грошей підтверджується підписами продавців під даним Договором. Зміст п. 6 Договору зазначає, що відчуження відповідного майна вчинено за письмовою згодою дружини Покупця ОСОБА_4, викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально (т.1, а.с.95-96).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з реєстраційного посвідчення Вінницького обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації, що 21/100 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, посвідченого Король О.М. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу від 29 березня 2008 року за реєстровим №617 (т.1, а.с.98).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 придбав спірну 21/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

Із договору купівлі-продажу вказаної частки будинку, наявному в матеріалах справи, вбачається, що відчуження (придбання) вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_4, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Король О.М. 28 березня 2008 року за реєстром № 586 (п. 6).

У п. 19 вказаного договору зазначено, що нотаріусом роз'яснено зміст, зокрема, ст. ст. 60, 65, 74 СК України.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 з травня 2008 року є спірний будинок по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.4 на звороті). За цією ж адресою зареєстрований ОСОБА_2 До 01 лютого 2008 року ОСОБА_4 була зареєстрована в АДРЕСА_1, яка була продана в лютому 2008 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у подружжя ОСОБА_2 у шлюбі народилося четверо дітей: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, місцем проживання яких відповідно до положень ст. 29 ЦК України є місце проживання батьків.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року, № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 року).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що сам по собі факт отримання позивачем ОСОБА_2 у лютому 2008 році відповідної частини коштів від продажу квартири не дає підстав для висновків про те, що спірна частина будинку була придбана саме за ці грошові кошти та відповідно набула статусу особистої власності ОСОБА_2, оскільки з часу продажу квартири та придбання спірної частини житлового будинку пройшло більше місяця, що дає підстави стверджувати, що кошти були витрачені на інші потреби сім»ї.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти від продажу будинку по АДРЕСА_1, були внесені на депозит матері позивача. Мав би місце інший висновок суду, якби дані кошти були внесені на рахунок у банку на ім'я позивача. Інших доказів, які б свідчили про належність цих коштів ОСОБА_2 суду надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що спірна 21/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель під АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2, а тому колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 405,80 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_4, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на 21/100 частину жилого будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 405,80 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Медяний В.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.