АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5185/17 Номер провадження 22-ц/786/311/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача - адв. Лотиша А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аккорд-Тур" про захист прав споживача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в березні 2017 року придбав у ФОП ОСОБА_4 туристичний продукт ТОВ «Аккорд-тур» - «Угорський чардаш! Відень та Будапешт» разом з турпакетом, на суму якого можна відвідати додаткові екскурсії та програми під час туру. Але безпосередньо під час туру йому було відмовлено у відвіданні програми «Термальні купальні графа Сечені» за рахунок вартості турпакету.

З урахуванням наведеного прохав стягнути з відповідача на його користь 1256,60 грн. - майнової шкоди та 2000,00 грн. - моральної шкоди, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ"Аккорд-Тур" про захист прав споживачів відмовлено.

Вказане рішення оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінку належним та допустимим доказам, наданим на підтвердження того, що відповідач порушив порядок надання туристичних послуг, що призвело до порушення прав туриста як споживача туристичних послуг.

Вважає, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме Закону України «Про захист прав споживачів».

У судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 22.03.2017 року ОСОБА_2 подав заяву до турагента ФОП ОСОБА_4 на бронювання туристичної поїздки до країн Австрії та Угорщини на період з 08.04.2017 року по 11.04.2017 рік (а.с.8).

Того ж дня між позивачем та ФОП ОСОБА_4, що діяла на підставі Агентського договору Туроператора ТОВ "Аккорд-Тур" був укладений Договір на туристичне обслуговування, згідно якого ФОП ОСОБА_4 зобов'язалась, відповідно до заявки на бронювання, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а позивач ОСОБА_2 зобов'язався на умовах договору прийняти і оплатити їх (а.с.9-10).

Відповідно до договору-доручення від 22.03.2017 року вартість туристичної послуги склала 3780,00 грн., які були сплачені ОСОБА_2, що не заперечувалось сторонами (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності факту того, що позивач не зміг скористатись всіма послугами, які входили до вартості турпакету саме з вини відповідача. Окрім того, в оскаржуваному рішенні було зазначено, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення матеріальної шкоди, а тому вони також не підлягають до задоволення.

Такий висновок місцевого суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на нормах права, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про туризм» туроператори - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг.

Згідно ч.ч.1,2 ст.20 ЗУ «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання.

Матеріалами справи установлено, що відповідач ТОВ «Аккорд-тур» перебуває у договірних відносинах з ФОП ОСОБА_4 на підставі агентського договору № 11116361 від 02.01.2013р. (а.с.25-27), відповідно до п.1.1. умов якого ТОВ «Аккорд-тур» доручає, а ФОП ОСОБА_4 зобов'язується надати туроператорові послуги з реалізації третім особам туристичного продукту шляхом укладання з ними договорів на туристичне обслуговування, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором, із забезпечення надання туроператором турпродукту.

Дане положення агентського договору кореспондується з нормою ч.ч.1,2 ст.297 ГК України, відповідно до якої одна сторона (комерційний агент) агентського договору зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг)від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Таким чином, між ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4 та туроператором ТОВ «Аккорд-тур» виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про туризм», стаття 5 якого дає визначення туроператорів, як юридичних осіб, створених згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання юридичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг.

Згідно ст.25 ЗУ «Про туризм» турист має право на отримання передбачених договором туристичних послуг, а у разі невиконання чи неналежного виконання туристичною компанією умов договору - на відшкодування матеріальних і моральних збитків у повному обсязі, якщо договором не передбачено відшкодування у меншому або великому обсязі.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.25 Закону України «Про туризм» турист має право на отримання передбачених договором туристичних послуг, а у разі невиконання чи неналежного виконання туристичною компанією умов договору - на відшкодування матеріальних і моральних збитків у повному обсязі, якщо договором не передбачено відшкодування у меншому або великому обсязі.

Матеріалами справи встановлено та не спростовується позивачем, що ОСОБА_2 було видано письмове підтвердження замовлення №33183338, згідно якого сума до оплати за подорож становила 2889,27 грн., що включає в себе послуги з проїзду, проживання, екскурсії згідно програми туру, страхування, консульський збір, послуги банку та турпакет (а.с.28).

Окрім того, згідно програми туру «Венгерський чардаш! Вена і Будапешт», яка розміщена на Веб-сторінці відповідача www.akkord-tour.com.ua (а.с.13) зазначено, що на другий день подорожі туристам пропонувалось відвідати на вибір сім екскурсій, із записом про їх зміст, відомостями про вартість екскурсій, а також позначку про необхідність придбання вхідного білету.

Серед екскурсій, запропонованих туристам, була екскурсія «Термальні купальні графа Сечені», яку відмовився відвідати позивач ОСОБА_2, оскільки він категорично відмовився придбати вхідний квиток.

Відповідно до п.4.5 Договору на туристичне обслуговування від 22.03.2017 року у випадку відмовлення Туриста (незалежно від причин) від яких-небудь послуг по програмі після початку туру їхня грошова компенсація не передбачена.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки, згідно інформації на Веб-сторінці відповідача вхідні квитки оплачуються додатково та не входять у вартість туристичного пакету, а тому відмова апелянта оплатити вхідний квиток для того, щоб скористатися можливістю відвідати екскурсію «Термальні купальні графа Сечені» та інші альтернативні екскурсії не є порушенням з боку туроператора ТОВ «Аккорд-тур» порядку надання туристичних послуг, і, відповідно, не є підставою для задоволення вимог апелянта в цій частині.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було надано оцінку доказам, наданим на підтвердження того, що відповідач порушив порядок надання туристичних послуг, що призвело до порушення прав туриста як споживача туристичних послуг, є безпідставними та спростовується вищевикладеним.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення відповідачем положень ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо несправедливості умов Договору на туристичне обслуговування від 22.03.2017 року, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

При цьому з аналізу умов укладеного між сторонами Договору на туристичне обслуговування від 22.03.2017 року не вбачається порушення принципу добросовісності чи істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, його умови є чіткими та однозначними. Окрім того, позивачем не заявлялась позовна вимога про визнання вказаного договору чи окремих його частин несправедливими, недійсними. Договір на туристичне обслуговування від 22.03.2017 року підписаний сторонами в момент укладення та жодних пропозицій щодо внесення змін до умов договору від ОСОБА_2 до відповідача не надходило. Наведене свідчить про згоду позивача з усіма умовами договору.

Відповідно до ч.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю юридичних осіб.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки вимога позивача ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, місцевим судом було правомірно відмовлено в її стягненні, оскільки підстав для стягнення матеріальної шкоди з матеріалів справи не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2017 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун