АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи: 2-1892/11
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/853/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі -Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2011 року,

встановив:

у лютому 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що 14 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, а на виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4, та ОСОБА_5 договори поруки від 14 серпня 2008 року. Позивач зазначав, що відповідачі умови кредитного договору не виконують, у зв'язку з чим просив достроково стягнути 185 717,43 дол. США, що станом на день звернення до суду з позовом становило 1 486 760 грн. 89 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2011 року позов було задоволено, стягнуто з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 185 717,43 дол. США, що станом на день звернення до суду з позовом становило 1 486 760 грн. 89 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 14.08.2008 він уклав з ОСОБА_3 Кредитний договір №874868/ФЛ, за умовами якого надав позичальнику кредит в сумі 155 296, 40 дол. США на строк до 12.08.2025 зі сплатою 14,49 відсотків річних.

На забезпечення виконання зобов'язання, того ж дня було укладено Договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за якими поручителі зобов'язувались відповідати перед позивачем за належне виконання позичальником взятих себе зобов'язань. Оскільки позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання належним чином, позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів заборгованість в сумі 185 717, 43 дол. США, яка складається з тіла кредиту - 154 347,69 дол. США, відсотків - 27 475,96 дол. США, пені - 3 893,78 дол. США, що за курсом НБУ на час звернення до суду становить 1 486 760 грн. 89 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2011 р. позов було задоволено.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання по сплаті щомісячних ануітетних платежів, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, що є підставою для дострокового стягнення тіла кредиту, відсотків та пені.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 11. 14, 15, 16, 526, 546, 553 ЦК України.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції між позивачем та ОСОБА_3 14.08.2008 було укладено Кредитний договір №874868/ФЛ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 155 296, 40 дол. США на строк до 12.08.2025 зі сплатою 14,49 відсотків річних.

За умовами договору позичальник повинен щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж в сумі 2 073, 83 дол. США.

Також 14.08.2008 на забезпечення виконання основного зобов'язання між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено Договори поруки за якими вони взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж порядку, який встановлений для позичальника.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договору кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свогообов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимоги або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_3, - ОСОБА_6, в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

До позовної заяви позивачем було надано належним чином посвідчені копію Кредитного договору №87468/ФЛ від 14.08.2008, копії Договорів поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, Розрахунок заборгованості станом на 21.01.2010 р., претензій щодо дострокового погашення заборгованості, направлених відповідачам.

В Розрахунку заборгованості, наданому позивачем, зазначено всі суми, які були сплачені ОСОБА_3 на погашення тіла кредиту та процентів із вказівкою дати внесення коштів. Також вказується детальний розрахунок заборгованості по процентам та пені за річний період до дня звернення до суду (а/с 16). Доказів про те, що у вказаному розрахунку неправильно зазначено суми, сплачені позичальником на погашення кредиту, представником відповідача на надано.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що позивачем не було надано доказів для документального підтвердження наявності заборгованості у позичальника є безпідставним, оскільки представник відповідача не заперечує факту укладення такого договору, не звертався до суду з позовом про визнання його недійсним.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору цільовим використанням кредиту було вказано проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, згідно якого позичальник придбаває у власність нерухоме майно - жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою ОСОБА_3 проживає в даний час. Дана обставина свідчить про те, що кошти в повному розмірі були перераховані банком на виконання договору.

Доказів про те, що сума заборгованості була обчислена позивачем невірно чи з порушенням умов договору, представником відповідача не надано.

Судом першої інстанції направлялись виклики в судові засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, однак повідомлення були повернуті без вручення за закінченням терміну зберігання (а/с 41-46).

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити, а заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2011 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 30 січня 2018 року.

Головуючий

Судді