Справа № 509/3439/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовної заявою у якій просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого на підставі рішення ХХVІІ сесії V скликання Овідіопольської селищної ради від 22.08.2008 року за № 1026-V, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,1500 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; відновити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що під час оформлення оспорюваного державного акту, ОСОБА_1 не було повідомлено про дії, щодо оформлення державного акту, не виділивши 1/4 частину, чим порушено її права.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, також надала суду свої заперечення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що необхідно відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно договору дарування від 31 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального окуругу Горбань М.В., зареєстрованого в реєстрі під №412, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 , яка діяла від імені та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4 - 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, площею 2100 кв.м.

18 червня 2009 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1500 кв.м., серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приписами статті 61 ЦПК України передбачено - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

ОСОБА_1 є не належним позивачем по справі, суд вважає, що права позивача під час реєстрації права власності відповідачем на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не були порушені, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.258,259,265 ЦПК України, ст.ст.120,155 Земельного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя: В. К. Кочко