Справа №489/3187/15-ц 18.01.2018
Провадження №22-ц/784/66/18
Провадження № 22-ц/784/66/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2018 року м. Миколаїв

справа № 489/3187/15-ц

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про припинення іпотечного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 12 листопада 2015 року під головуванням судді Кокорєва В.В. у приміщенні цього суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що 19 жовтня 2007 р. між її чоловіком ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), був укладений кредитний договір № 641/3-198, в забезпечення виконання зобов'язань за яким того ж дня між нею та Банком було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

08 грудня 2014 року ОСОБА_2 помер. На думку позивача, внаслідок його смерті припинилось основне зобов'язання і на цій підставі припинився і іпотечний договір від 19 жовтня 2007 року, укладений між нею та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати припиненим іпотечний договір від 19 жовтня 2007 р., що був укладений між нею та АКБ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Войтовською Ж.Ф.

ПАТ «Укрсоцбанк» заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на чинність договору іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ч. 1 ст. 523, 1282 ЦК України, та неврахування судом її доводів щодо припинення іпотечного договору внаслідок смерті ОСОБА_2, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

ПАТ «Укрсоцбанк» в запереченнях на апеляційну скаргу просило її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 08 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 11).

19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено кредитний договір № 641/3-198, за яким ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 200 000 грн зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами строком до 18 жовтня 2017 року (а. с. 6-8).

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який належав їй на підставі договорів купівлі-продажу від 09.04.1999р. і 20.06.2002р. (а. с. 9-10).

08 грудня 2014 року ОСОБА_2 помер (а. с. 12).

З матеріалів спадкової справи № 177/2015, заведеної Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 (а. с. 78-115) вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись дружина померлого - ОСОБА_1 та мати померлого - ОСОБА_4, на користь якої відмовився від належної йому частки у спадщини син померлого - ОСОБА_5 (а.с. 79, 93, 99).

Спадкова маса складається з 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 94, 107, 109-112).

5 серпня 2015 року державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори було видано свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно: ОСОБА_1 - на 1/3 частку в спадщині, ОСОБА_4 - на 2/3 частки в спадщині (а. с. 114зв.).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки відбулася заміна боржника у зобов'язанні та позивач стала одним із правонаступників після померлого боржника, її згода відповідати за зобов'язаннями за вказаним кредитним договором презюмується, як мінімум, в межах вартості майна, отриманого в спадщину.

Проте, повністю погодитись з таким висновком колегія суддів не може.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 3 цього Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналізуючи наведені норми Верховний Суд України у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13 дійшов висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наявність спадкоємців ОСОБА_2, а тому вірно встановив, що відбулася заміна боржника у зобов'язанні за укладеним 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» кредитним договором та позивач є одним із правонаступників після померлого боржника, що несуть відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Проте, суд не звернув належної уваги на приписи частини першої статті 523 ЦК України щодо припинення застави, встановленої іншою особою, після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Укладений 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» іпотечний договір не містить умов про згоду іпотекодавця забезпечувати виконання зобов'язань за кредитним договором будь-яким новим боржником у випадку зміни боржника за основним зобов'язанням.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона не згодна забезпечувати виконання зобов'язання новими боржниками за укладеним 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» кредитним договором, одним з яких є вона, а іншим - мати померлого - ОСОБА_4

Матеріли справи не містять будь-яких доказів, що підтверджують фактичне погодження ОСОБА_1 забезпечувати виконання кредитного договору за іншого боржника ніж ОСОБА_2

Про це ж свідчать пояснення ОСОБА_1 і її представника - ОСОБА_6 - в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

За такого, виходячи з приписів ч. 1 ст. 523 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», в частині забезпечення цим договором зобов'язань матері померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_4, які випливають із кредитного договору № 641/3-198, укладеного 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк».

Разом із тим, оскільки позивач є також правонаступником після померлого боржника ОСОБА_2 та як новий боржник несе відповідальність за укладеним з АКБ «Укрсоцбанк» кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, то, на думку колегії суддів, в частині забезпечення цим договором зобов'язань позивачки, які випливають із вищевказаного кредитного договору, встановлена нею за іпотечним договором з АКБ «Укрсоцбанк» іпотека - не припиняється.

А тому, доводи апеляційної скарги щодо припинення іпотеки у повному обсязі є безпідставними.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 511грн.56коп. судового збору (243грн.60коп. - за позовну заяву, 267грн.96коп. - за апеляційну скаргу), а відповідачем - за касаційну скаргу необхідно було сплатити 292грн.32коп. (243грн.60коп. х 120%), (проте, фактично сплачено більше, ніж було передбачено Законом «Про судовий збір» на час подання скарги).

Як роз'яснено у п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17 .10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З огляду на викладене, з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування судового збору в розмірі 109грн. 62коп., виходячи з такого розрахунку: (511грн. 56коп. : 2) - (292грн.32коп.:2).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", в частині забезпечення цим договором зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 641/3-198, укладеним 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору в розмірі 109грн. 62коп. (сто дев'ять гривень шістдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

І.В. Лівінський

____________________________________________

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року