ПОСТАНОВА
Іменем України

01 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 388/1346/17

провадження № 22-ц/4809/130/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Кіселика С.А.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»,

треті особи Управління Держпраці у Кіровоградській області, Долинський районний військовий комісаріат,
розглянув у судовому засіданні в м. Кропивницькому в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2018 року у складі судді Баранського Д.М. і
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»та просив:

-визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця», про поновлення на посаді, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, стягнення середнього заробітку;
-визнати незаконним та скасувати наказ начальника виробничого підрозділу «Долинська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця»Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 212/ос від 08.09.2017 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади монтера колії з 27.07.2017 за п.3 ст.36 КЗпП України»;
-поновити ОСОБА_1 на посаді монтера колії третього розряду (дільниця 2 (83 км 128 км, 1 км 4 км, 1 км 5 км, станції Червоне Озеро, Седнівка) укрупнена бригада з планово-попереджувальних робіт) виробничого підрозділу «Долинська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 28.07.2017.
-стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 липня 2017 року по день вирішення спору по суті.
Позовна заява мотивована тим, що що згідно з укладеним контрактом від 28 липня 2017 року позивач проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України.
Позивач працював монтером колії з 1 жовтня 2012 року згідно з наказом № 586/ос.
Наказом від 28 липня 2017 року № 152/ос позивача було увільнено від виконання обов`язків на час проходження військової служби зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.
Наказом від 8 вересня 2017 року № 212/ос ОСОБА_1 звільнено з посади з 27 липня 2017 року за п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки здійснено у порушення положень ст. 119 КЗпП України.
Рішенням Долинського районного суду КУіровоградської області від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» задоволено.
Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовом.
Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу «Долинська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 212/ос від 8 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з 27 липня 2017 року за пунктом 3 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді монтера колії третього розряду (дільниця 2 (83 км 128 км, 1 км 4 км, 1 км 5 км, станції Червоне Озеро, Седнівка) укрупнена бригада з планово-попереджувальних робіт) виробничого підрозділу «Долинська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 28 липня 2017 року.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (місцезнаходження за адресою: вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 63053,81 грн (шістдесят три тисячі п`ятдесят три гривні вісімдесят одну копійку) середнього заробітку.
Рішення суду в частині поновлення на посаді та в час тині стягнення середнього заробітку за один имісяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на час звільнення позивача з роботи мобілізаційні заходи в країні не проводились, особливий період не діяв, воєнний стан не вводився, тобто позивач не є особою прийнятою на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про мобілізацію або введення воєнного стану, а також не є особою, прийнятою на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби під час дії особливого періоду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2017 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а. с. 9, 10).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28 липня 2017 року № 158, зокрема ОСОБА_1 з 28 липня 2017 року зараховано до списків особового складу (а. с. 17).
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 27 листопада 2017 року № 331, ОСОБА_1 з 27 листопада 2017 року зараховано до списків особового складу для подальшого проходження служби в місці дислокації військової частини НОМЕР_3 зони проведення антитерористичної операції з метою виконання службових бойових завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а. с. 21).
Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_3 від 12 грудня 2017 року № 923, ОСОБА_1 з 27 листопада 2017 року до тепер безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а. с. 20).
Наказом (розпорядженням) начальника виробничого підрозділу «Долинська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 8 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 27 липня 2017 року з посади монтера колії третього розряду згідно з п. 3 ст. 36 КЗпП України (а. с. 16).
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за наявності особливого періоду ч. 3 ст. 119 КЗпП України гарантує право позивача на збереження за ним на час дії контракту місця роботи.
Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
За приписами статті 119 КЗпП України (у редакції чинній на час укладання контракту) працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Матеріалами справи підтверджується, що 28 липня 2017 року ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Доводи апеляційної скарги, що на момент укладення позивачем Контракту не діяв особливий період є неприйнятними, виходячи з такого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
Оскільки Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав, на час укладення позивачем Контракту діяв особливий період, а тому на позивача розповсюджуються гарантії визначені ст.119 КЗпП України.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Скасовуючи наказ про звільнення позивача з роботи та поновлюючи його на роботі суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.
Рорзрахунок середнього заробітку не оскаржується.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2018 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.Л.Карпенко

С.А. Кіселик