Номер провадження: 22-ц/785/6055/18
Номер справи місцевого суду: 522/2725/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3) на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди, третя особи: Публічне акціонерне товариство «ФОРУМ БАНК»,

встановив:

14 лютого 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3), ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди, третя особа: ПАТ«ФОРУМ БАНК», в якому вимагала:

1. визнати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2, серії НАА №809325 від 14.07.2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 недійсним;

2. визнати договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, серії НАА №268273 від 22.08.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3) недійсним;

3. скасувати державну реєстрацію від 22.08.2014 року вищевказаної житлової квартири, та право власності гр. Республіки Туреччина ОСОБА_3), внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д.;

4. стягнути з гр. Республіки Туреччина ОСОБА_3) на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Разом з тим, 02.03.2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану житлову квартиру АДРЕСА_2

В обґрунтування вимог заяви позивач вказувала, що у липні 2014 року для забезпечення договору позики від 06.05.2014 року, укладеному між ОСОБА_10 та гр. Республіки Туреччина ОСОБА_3) було переоформлено право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2, з її покійного чоловіка ОСОБА_6 на ОСОБА_5, а у подальшому, у серпні 2014 року вказану квартиру було переоформлено на гр. Республіки Туреччина ОСОБА_3).

Продовжуючи фактично володіти і користуватися спірною житловою квартирою з липня 2014 року, позивач проводить за власний рахунок ремонтні роботи у приміщеннях, сплачує комунальні послуги та інші оплати, що повязані із життєдіяльністю квартири.

Проте позивач зазначила, що їй стало відомо, що гр. Республіки Туреччина ОСОБА_3 (ОСОБА_3) вирішує питання стосовно пошуку покупців на вказану житлову квартиру АДРЕСА_2

Так, у грудні 2017 року до спірної квартири приходила маклер з одного з агентств нерухомості з потенційним покупцем. Крім того, відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_3) шукає покупців серед гр. Туреччини, де він постійно з 2015 року і перебуває. На думку позивача зазначені обставини і реалізація відповідачем спірної житлової квартири може унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову було задоволено.

Накладено арешт на житлову квартиру в АДРЕСА_2

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_3 (ОСОБА_3)подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року про забезпечення позовута застосувати до спірних правовідносин правила позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного звязку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки предметом судового спору є саме житлова квартира АДРЕСА_2, то існують всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач ОСОБА_4

З таким висновком повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

У відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Саме для захисту майбутніх прав позивача, які можуть виникнути у разі задоволення його позовних вимог, існує інститут забезпечення позову, який слугує засобом можливого виконання судового рішення в майбутньому, оскільки у разі незастосування такого засобу, виконання судового рішення в майбутньому може бути істотно ускладненим або його виконання буде неможливим.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову, проаналізувавши зміст її позовних вимог, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду справи, суду належить забезпечити позов у спосіб, про який просить позивач - шляхом накладення арешту на житлову квартиру АДРЕСА_2.

Обрунтовуючи свою апеляційну скаргу, її заявник посилався на те, що спір між ним і ОСОБА_4 вже вирішений у повному обсязі, у тому числі судом касаційної інстанції, а тому заявлений новий позов направлений лише на затягування розгляду справи і на порушення його прав, у тому числі шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, так як на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду судовий спір існував, позовні вимоги не були залишені без розгляду, справа не була закрита, у звязку з чим суд і вирішив питання про забезпечення позову.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правил позовної давності, то вони є безпідставними, оскільки інститут позовної давності застосовується до вимог матеріального характеру і передбачений нормами матеріального права. В даному випадку предметом судового розгляду є вимоги процесуального характеру, на які вказані норми матеріального права не розповсюджуються.

Також безпідставним є посилання представника заявника апеляційної скарги на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3), ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди, третя особа: ПАТ «ФОРУМ БАНК», були залишені без задоволення, що є підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки на даний час вказане судове рішення не набрало законної сили і є предметом апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4

При цьому колегія суддів зазначає, що предметом цього апеляційного розгляду є ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року про забезпечення позову ОСОБА_4 і має розглядатись в апеляційному порядку на предмет її законності і обгрунтованості саме на час її постановлення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3) залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року про забезпечення позовузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.11 .2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко