Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 441/383/15

провадження № 61-565 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Вишнянський коледж Львівського національного аграрного університету, Львівський національний аграрний університет,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області у складі судді Українець П. Ф. від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів:

Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В. від 11 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету про стягнення 60 тис. грн недоплаченого заробітку і судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що згідно наказу № 13 від 28 червня

1978 року він прийнятий на роботу заступником директора з адміністративно-господарської роботи у Вишнянському радгосп-технікумі, який 30 квітня 1998 року перейменовано у Вишнянський державний аграрний технікум, а у 2005 році приєднано до Львівського державного аграрного університету. Наказом № 128-к від 12 грудня 2005 року він звільнений з посади у порядку пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією. 13 грудня 2005 року на підставі наказу № 342-к прийнятий на посаду заступника директора з адміністративно-господарської роботи Вишнянського аграрного технікуму Львівського державного аграрного університету. В кінці 2007 року директором покладено на нього виконання обов'язків інженера котельні. З березня

2008 року технікум має назву «Вишнянський коледж Львівського національного аграрного університету», з цього часу він не погоджується зі зменшенням заробітної плати та вважає, що за період 2008 - 2015 роки роботодавець недоплатив йому заробітну плату у розмірі 60 тис. грн.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив солідарно стягнути з Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету та Львівського національного аграрного університету 44 497 грн 83 коп., з яких 38 577 грн 83 коп. недоплаченої заробітної плати, різниця між посадовим окладом заступника директора з адміністративно-господарської роботи і завідувача господарською частиною за період 2008-2014 роки, та

5 920 грн майнових збитків, а саме витрат на проведення експертного дослідження.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 1 квітня

2015 року до участі у справі, як співвідповідача залучено Львівський національний аграрний університет.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 10 серпня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету на користь ОСОБА_2 1 501 грн 90 коп. заробітної плати та 575 грн

30 коп. судових витрат. В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем занижено розмір виплаченого ОСОБА_2 заробітку, як завідувачу господарською частиною Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10 серпня

2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що ОСОБА_2, як завідувачу господарською частиною Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету, було занижено розмір заробітної плати у 2014 році на суму 1 501 грн 90 коп., тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не належним чином та не у повному обсязі встановили обставини справи та доводи позивача щодо не повідомлення його про зміну істотних умов праці, а також про те, що він не надавав згоди на продовження праці з новими умовами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що з 13 грудня 2005 року ОСОБА_2 працює на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи Вишнянського аграрного технікуму Львівського національного аграрного університету за переведенням з посади заступника директора з адміністративно-господарської роботи Вишнянського аграрного технікуму.

Коледж заснований на державній формі власності, є структурним підрозділом Львівського національного аграрного університету і підпорядковується Міністерству аграрної політики. Міністерство та університет визначають мінімальні нормативи матеріально-технічного та фінансового забезпечення коледжу, що для здійснення поставлених перед коледжем завдань, він має право, в тому числі затверджувати штатний розпис і встановлювати посадові оклади працівникам структурних підрозділів у встановленому порядку, що права та обов'язки заступників директора та керівників структурних підрозділів визначаються директором коледжу відповідно до функцій, які вони виконують. Кількість заступників директора коледжу визначається штатним розписом.

У період 2005-2007 років у штатних розписах Вишнянського аграрного технікуму була посада заступника директора по господарській частині. У період 2008-2014 років у штатних розписах Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету не передбачено такої посади, є посада завідувача господарською частиною з відповідно встановленим посадовим окладом і надбавкою.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 30 вересня

2015 року у 2008-2014 роках посади заступника директора з адміністративно-господарської роботи Вишнянському коледжі Львівського національного аграрного університету немає, розмір нарахованого ОСОБА_2 за цей період заробітку відповідає посадовому окладу завідувача господарською частиною, але розмір заробітку, який мав бути йому виплачений занижено відповідно: у вересні і жовтні 2014 року, кожен місяць на 295 грн 55 коп., у листопаді та грудні цього ж року на 411 грн

07 коп. та на 499 грн 73 коп., а всього на 1501 грн 90 коп.

Згідно статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частинами першою та другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що з січня 2008 року посади заступника директора з адміністративно-господарської роботи в штатному розписі Вишнянського коледжу Львівського національного аграрного університету не було,

ОСОБА_2 з цього часу працював лише завідувачем господарською частиною, умови праці, розмір заробітку на цій посаді ним не оспорювалися, а, отже такі ним були прийняті.

При цьому, встановивши, що позивачу не повністю виплачено заробітну плату відповідно до посадового окладу у вересні - грудні 2014 року у розмірі

1 501 грн 90 коп., суди дійшли правильного висновку про стягнення цих коштів з відповідача.

Разом з цим, апеляційний суд вірно зазначив, що вимога працівника про виплату різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи нерозривно пов'язана з вимогою про поновлення на попередній посаді у разі незаконного переведення на іншу роботу, однак позивач вимог про поновлення на попередній посаді з 2008 року не заявляв.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 10 серпня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 жовтня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк