Справа №477/1887/17 23.01.2018
Провадження №22-ц/784/202/18
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Яценко Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2017 року, вступна та резолютивна частини якого проголошені головуючим суддею Семеновою Л.М. цього ж дня у приміщенні цього ж суду об 11 год.16 хв., повний текс якого виготовлено 12 грудня 2017 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчатися та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И Л А

27 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчатися та додаткових витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що з ОСОБА_4 з 16 серпня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 липня 2005 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

На теперішній час діти повнолітні, але продовжують навчання.

Син - ОСОБА_5 навчається на денній формі в Морському коледжі Херсонської Державної морської академії, вартість навчання складає 48 380 грн.

Донька ОСОБА_6 навчається в Миколаївському базовому медичному коледжі на денній формі навчання. Потребує багато коштів на організацію навчання - придбання підручників, проїзд, придбання спецодягу та інше.

Змоги працевлаштуватися, щоб отримати заробіток, вони не мають.

Відповідач є приватним підприємцем, отримує заробіток вище рівня середньої заробітної плати, отже має змогу утримувати дітей.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які продовжують навчатися, в твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення ними навчального закладу, але не більше ніж до 23 років,

додаткові витрати на оплату навчання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/2 витрат у сумі 27 940,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 13 972 грн. додаткових витрат на дитину, а також на користь держави - судовий збір в сумі 640 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які продовжують навчання - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне встановлення обставин, що мають значення по справі, неповне дослідження та оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просила про його скасування в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, які продовжують навчання та додаткових витрат, та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 16 серпня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 липня 2005 року ( а.с.11).

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні ( а.с.12,13).

В даний час діти повнолітні і продовжують навчання.

ОСОБА_5 з вересня 2014 року навчається у Херсонській державній академії на денній формі. Загальна вартість освітніх послуг відповідно до договору №14-484 від 18 серпня 2014 року, укладеного між навчальним закладом та ОСОБА_2 становить 48 380 грн. Термін закінчення навчання 2018 рік (а.с. 14,16).

Також за договором про надання додаткових освітніх послуг № 14-485 від 20 серпня 2014 року встановлена плата в сумі 7500 грн., по 1875 грн. на кожному курсі навчання (а.с. 15).

Обидва договори укладено ОСОБА_7 як законним представником - матір'ю на той час ще неповнолітнього ОСОБА_5

Зі змісту довідки даного навчального закладу від 06 жовтня 2017 року, а також оригіналів квитанцій, наданих позивачем, останньою сплачено за навчання сина у період з серпня 2014 року по вересень 2017 року всього 41 916 грн., з яких за період з серпня 2014 року по березень 2016 року (тобто у період неповноліття сина) - 27944 грн. (а.с. 8).

Відповідно до довідки Миколаївського базового медичного коледжу ОСОБА_6 навчається у даному навчальному закладі з 01 вересня 2014 року на денній формі. Термін закінчення навчання - червень 2018 року (а.с. 17).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 201 СК України положення ст. 185 СК України не застосовуються до відносин між батьками і повнолітніми дітьми та стягнув на користь позивача кошти за навчання сина, які сплачено нею до досягнення ним повноліття. Колегія суддів погоджується з таким висновком , виходячи з такого.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, від 24 грудня 2014 року №6-186цс14.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з серпня 2014 р. по березень 2016 року, тобто до досягнення сином повноліття, позивачем було сплачено кошти за навчання сина на загальну суму 27944 грн. Тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача ? частку сплачених коштів, а саме 13972 грн.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

З врахуванням викладеного відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України ( вказана норма ЦПК України і далі по тексту в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в силу свого матеріального стану, не може надавати матеріальну допомогу у зв'язку з навчанням дітей.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є повнолітніми, обоє навчаються на денній формі навчання, а відтак факт потреби останніми у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє їх можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання.

Крім того, указані особи, які ще не закінчили відповідного навчального закладу, не мають потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Повнолітній син сторін навчається на платній основі, в зв'язку з чим безпосередні витрати по оплаті несе позивач. Крім того, витрат на щоденне утримання та навчання, а саме: придбання підручників, спеціального одягу, проїзд до навчального закладу потребує і дочка сторін.

За змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В ході судового розгляду об'єктивно встановлено, що матеріальний стан позивачки, яка працює медичною сестрою Миколаївського центру екстренної медичної допомоги не дозволяє їй у повній мірі задовольнити усі необхідні потреби двох дітей, що перебувають на її утриманні та одночасно навчаються.

Заперечуючи проти задоволення позову щодо стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, відповідач посилався на відсутність у нього можливості надання такої допомоги, оскільки він три роки не має джерела доходу на своє утримання. На підтвердження своїх доводів посилався на довідку Вітовського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 31 жовтня 2017 року.

Між тим надана ним довідка, сама по собі, не є підтвердженням того, у нього відсутній будь-який дохід (а.с.27).

Як вбачається із пояснень відповідача, наданих у суді апеляційної інстанції він є працездатною особою, стан його здоров'я дозволяє нести аліментні зобов'язання, інших непрацездатних осіб, які потребують його утримання, не має. Позиція щодо ненадання матеріальної допомоги дітям, які продовжують навчання, є принциповою. Надавати таку допомогу він не бажає, в зв'язку з чим, як приватний підприємець у 2014 році припинив підприємницьку діяльність.

Той факт, що відповідач на теперішній час офіційно не працевлаштований не може однозначно свідчити про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітнім дітям, які продовжують навчання. Доказів неможливості працевлаштування у відповідності до ст.58-60 ЦПК України до суду не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду об'єктивно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потребують матеріальної допомоги, у зв'язку з навчанням, а відповідач може таку допомогу надавати.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає щомісячному стягненню, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дітей, які продовжують навчання та їх потребу в отримані матеріальної допомоги, враховуючи інтереси останніх, можливість відповідача надавати таку допомогу, а також обставини справи та виходячи із принципів розумності і справедливості, колегія суддів вважає достатнім розміром аліментів, який підлягає стягненню щомісячно з відповідача на кожну дитину є 1000 грн.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і відмовив позивачеві у задоволенні позову щодо стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, то у відповідності до п.п. 3 ч. 1 ст.376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову, стягнувши з останнього аліменти на утримання ОСОБА_5, ОСОБА_6 щомісячно по 1000 грн. кожному до закінчення ними навчання, але не пізніше ніж до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В силу відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_2 звільнена від сплати судового зору як за подачу позову про стягнення аліментів, так і за подачу апеляційної скарги на рішення суду з приводу даного питання.

За такого, в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1600 грн.( 640 грн. судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та 960 грн. за подачу апеляційної скарги).

Рішення суду щодо стягнення додаткових витрат та судового збору залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчатися - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця Одеської області, Миколаївського району, с.Дружелюбівка, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 ( одна тисяча) грн. щомісяця, починаючи з 27 вересня 2017 року і до закінчення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця Одеської області, Миколаївського районі, с.Дружелюбівка, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 ( одна тисяча) грн. щомісяця, починаючи з 27 вересня 2017 року і до закінчення нею навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1600 ( одна тисяча шістсот) грн.

Рішення суду щодо стягнення додаткових витрат та судового збору залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 24 січня 2018 року