Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 554/4904/15-ц

провадження № 61-529 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Альтер П»,

відповідач - управління Держпраці у Полтавській області,

третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2016 року в складі судді Шевської О. І. та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року у складі суддів: Дряниці Ю. В., Карнауха П. М., Чумак О. В.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер П» (далі - ТОВ «Альтер П»), територіального управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області, правонаступником якого є управління Держпраці у Полтавській області, третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві, про визнання незаконними актів та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що з 3 червня 2013 року по 6 квітня 2015 року ОСОБА_2 працював торговельним представником ТОВ «Альтер П», а у його обов'язки входило прийняття та формування замовлень від суб'єктів господарювання на певну продукцію товарів харчової промисловості, перевірка їх залишків та термінів придатності, презентування. Щопонеділка ОСОБА_2 повинен був відвідати всіх замовників ТОВ «Альтер П» у напрямку міст Полтава - Гадяч, кількість яких становить 29 об'єктів. 20 жовтня 2014 року в зв'язку з технічною несправністю власного автомобіля позивач виїхав на маршрут для виконання своїх трудових обов'язків на автомобілі знайомого ОСОБА_3 марки Citroen Berlingo. Безпосередньо від керівництва позивачу не надходило розпорядження щодо невиїзду на маршрут, а тому ОСОБА_2 зобов'язаний був виконувати свої обов'язки. Під час прямування до м. Гадяч Полтавської області автомобіль Citroen Berlingo потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Внаслідок даної ДТП водій ОСОБА_3 загинув, а ОСОБА_2 був доставлений до Гадяцької центральної районної лікарні з численними тяжкими травмами. З часу ДТП по 4 квітня 2015 року позивач знаходився на лікарняному. 14 листопада 2014 року ТОВ «Альтер П» складено акт проведення спеціального розслідування вищевказаного нещасного випадку за формою Н-5. Даний акт затверджений начальником Територіального управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області 24 листопада 2014 року. Комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок не визнається таким, що пов'язаний з виробництвом. 31 січня 2015 року ОСОБА_2 подав скаргу на даний акт до територіального управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області, за результатами розгляду якої було повторно призначено службове розслідування. 12 березня 2015 року комісія склала повторно акт, відповідно до якого вказаний нещасний випадок не визнається таким, що пов'язаний з виробництвом. Позивач не погоджується з вищезазначеним рішенням комісії та, посилаючись на положення підпунктів 1, 7, 10, 11, 12 пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок № 1232), вважає, що потрапив у ДТП під час виконання ним трудових обов'язків.

На підставі викладеного просив: визнати незаконним та скасувати акт від 14 листопада 2014 року за формою Н-5; визнати незаконним та скасувати акт від 12 березня 2015 року за формою Н-5; встановити факт, що він потрапив у ДТП, яка сталася 20 жовтня 2014 року о 12 год, під час виконання трудових обов'язків; зобов'язати територіальне управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області забезпечити проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку та визнати його таким, що пов'язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-5 та затвердити акт за формою Н-1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДТП, у результаті якої ОСОБА_2 отримав травми, не є нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, та таким, що стався під час виконання позивачем своїх трудових обов'язків. ОСОБА_2 у момент ДТП знаходився у транспортному засобі, але не мав права з власної ініціативи цей транспортний засіб використовувати, а також не мав згоди або дозволу керівництва на використання такого транспортного засобу, так як пунктом 1.1 Інструкції з охорони праці № 23 для торговельного підприємства, затвердженою наказом директора ТОВ «Альтер-П» від 20 травня 2013 року № 10 (далі - Інструкція № 23), встановлено, що торговельний представник, який пересувається на службовому або власному транспорті повинен мати посвідчення водія, подорожній лист, у якому повинна бути відмітка про перевірку технічного стану автомашини та відмітка про стан здоров'я перед виїздом, а пунктом 1.2.4. цієї ж Інструкції встановлено, що торговельний представник зобов'язаний пересуватися лише у громадському транспорті та мати при собі проїзний квиток до завершення поїздки, так як кошти на оплату витрат торговельного представника, який бажав би використовувати у роботі власний транспорт, кошторисом ТОВ «Альтер-П» не передбачені та торговельним представникам не виплачуються. Крім того, згідно довідки Гадяцької центральної районної лікарні від 7 листопада 2014 року ОСОБА_2 у момент ДТП знаходився у стані алкогольного сп'яніння.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що за результатами повторного розслідування, проведеного спеціальною комісією територіального управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області зроблено висновок, що нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, про що був складений відповідний акт за формою Н-5. ОСОБА_2 у момент ДТП знаходився у транспортному засобі, але не мав права з власної ініціативи цей транспортний засіб використовувати, а також не мав згоди або дозволу керівництва на використання такого транспортного засобу для виконання трудових обов'язків, що суперечить положенням Інструкції № 23.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 виконував роботу за визначеним роботодавцем маршрутом. Пересування позивача за маршрутом здійснювалось на власному чи орендованому транспорті, відшкодування вартості затраченого пального розраховувалось згідно кілометражу, відстеженого за допомогою навігації, а сума коштів перераховувалась на картковий рахунок. Зазначив, що ТОВ «Альтер П» не надало до суду проїзних квитків, документів бухгалтерського обліку, що підтверджують відшкодування витрат за пересування торговельного представника на громадському транспорті. Вказував також, що про існування Інструкції № 23 дізнався лише під час проведення розслідування.

У листопаді 2016 року управління Держпраці у Полтавській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржувані судові рішення є законними. При цьому вказувало, що висновок спеціальної комісії за результатами розслідування нещасного випадку, який не пов'язаний з виробництвом, є правомірним. Спеціальне розслідування проведено всебічно та об'єктивно, при цьому зміст акту відповідає фактичним обставинам справи. 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 не виконував трудових обов'язків, не прямував до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженим маршрутом. У момент ДТП ОСОБА_2 знаходився у транспортному засобі свого знайомого, цей транспорт не є службовим чи громадським, позивач не є його власником. Дозволу на використання вказаного автомобіля ОСОБА_2 не одержував. Процедура проведення відповідачем розслідування та ведення обліку нещасних випадків відповідає вищезазначеному Порядку № 1232.

У листопаді 2016 року ТОВ «Альтер П» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, оскаржувані судові рішення залишити без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що нещасний випадок, який стався 20 жовтня 2014 року, не пов'язаний з виробництвом. Автомобіль, за участі якого сталася ДТП, не перебував у власності ОСОБА_2, дозвіл на використання цього транспортного засобу в інтересах підприємства позивачу не видавався та не було письмового доручення роботодавця або безпосереднього керівника робіт на використання вказаного автомобіля.

У листопаді 2016 року Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними та обґрунтованими. При цьому вказував, що ОСОБА_2 порушено правила внутрішнього трудового розпорядку та Інструкцію № 23, оскільки останній під час виконання своїх посадових обов'язків та, відповідно на момент ДТП, знаходився у транспортному засобі без погодження з роботодавцем, а також перебував у стані алкогольного сп'яніння.

26 грудня 2017 року справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 20 жовтня 2014 року автомобіль Citroen Berlingo, що належав на праві власності ОСОБА_3, та в якому знаходився торговельний представник торгового відділу ТОВ «Альтер П» ОСОБА_2, потрапив у ДТП. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тяжкі травми.

За результатами розслідування, проведеного спеціальною комісією Територіального управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області, зроблено висновок, що нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, про що було складено акт за формою Н-5, який затверджений начальником указаного вище управління 24 листопада 2014 року.

У січні 2015 року ОСОБА_2 подав скаргу до Територіального управління Держгірпромнагляду України в Полтавській області щодо проведення повторного спеціального розслідування. За результатами повторного спеціального розслідування комісія дійшла висновку про визнання нещасного випадку таким, що не пов'язаний з виробництвом.

Комісія, провела додаткове розслідування та зробила висновки про те, що ОСОБА_2 20 жовтня 2014 року у відрядженні не знаходився, за режимом роботи підприємства своїх трудових (посадових) обов'язків у цей день не виконував, а тому даний нещасний випадок не підпадає під дію Порядку № 1232. Також комісією встановлено, що ОСОБА_2 у момент ДТП знаходився у транспортному засобі, але не мав права з власної ініціативи цей транспортний засіб використовувати, а також не мав згоди або дозволу керівництва на використання такого транспортного засобу. Вказаного висновку комісія дійшла, оскільки Інструкцією № 23 встановлено, що торговельний представник, який пересувається на службовому або власному транспорті повинен мати посвідчення водія, подорожній лист, в якому повинна бути відмітка про перевірку технічного стану автомашини та відмітка про стан здоров'я перед виїздом, торговельний представник зобов'язаний пересуватися лише у громадському транспорті та мати при собі проїзний квиток до завершення поїздки, так як кошти на оплату витрат торговельного представника, який бажав би використовувати у роботі власний транспорт, кошторисом ТОВ «Альтер-П» не передбачені і торговельним представникам не виплачуються.

Судами встановлено, що відповідно до довідки Гадяцької центральної районної лікарні Полтавської області від 7 листопада 2014 року та результату токсикологічного дослідження від 23 жовтня 2014 року, проведеного Полтавським обласним наркологічним диспансером, ОСОБА_2 у момент ДТП перебував у стані алкогольного сп'яніння.

У протоколі опитування потерпілого, причетного до нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 20 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 підтвердив, що виїхав на автомобілі, що належав ОСОБА_3, замовлень не робив, тобто не виконував своїх прямих функціональних обов'язків.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань й аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначена Порядком № 1232.

Відповідно до підпункту 6 пункту 15 вказаного Порядку № 1232 обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця чи безпосереднього керівника робіт.

Відповідно підпункту 2 пункту 15 Порядку № 1232 такими обставинами є: перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що ОСОБА_2 у момент ДТП знаходився у транспортному засобі, але не мав права з власної ініціативи цей транспортний засіб використовувати, а також не мав згоди керівництва на використання такого транспортного засобу, тому порушив положення Інструкції № 23. Крім того, позивач знаходився у стані алкогольного сп'яніння. За таких обставин на вказану подію не поширюється дія Порядку № 1232.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що йому не було відомо про Інструкцію № 23 до ДТП, спростовуються зібраними у справі доказами, зокрема, відмітками в журналі про інструктаж позивача особисто під підпис 3 червня 2013 року та 3 грудня 2013 року з вимогами Інструкції № 23.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення місцевого та апеляційного судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С.Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П. Штелик