АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року місто Київ

Справа № 753/18781/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/654/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів - Шахової О. В., Головачова Я. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Даниленко В.В. 03 листопада 2017 року (час постановлення ухвали та дата складення повного тексту невідомі) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 повернуто позивачу для подання до належного суду (а. с. 8-9).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до Дарницького районного суду міста Києва.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що при винесенні ухвали були порушені норми процесуального права. Зазначає, що відповідачка є громадянкою Молдови, а тому мають застосовуватись норми права, що регулюють подання позову з іноземним елементом.

Так, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст.63 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином (ч.1 ст.60 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Тобто, даний спір підсудний судам України, аналогічний висновок міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 1.

ОСОБА_4 направлялась ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі та надавався строк для подання відзиву, разом з тим, остання не скористалась свої процесуальним правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції,виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позивачеві позовну заяву для подачі її до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві місцем проживання відповідачки вказано: АДРЕСА_1, проте з відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію проживання ГУ ДМС України в місті Києві ОСОБА_4 по місту Києву зареєстрованою не значиться, при цьому в тексті позовної заяви позивач вказує про те, що відповідачка фактично проживає в Молдові. Даних щодо згоди останньої на розгляд справи за адресою зареєстрованого місця проживання позивача не надано, а тому виходячи із загальних правил підсудності (ст.ст.109, 110 ЦПК України) дана справа не підсудна Дарницькому районному суду міста Києва.

Колегія суддів не може погодитись з вищезазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, згідно ч.10 ст.110 ЦПК України (в редакції, яка діяла станом на дату подання позовної заяви) позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування.

Як вказував в своєму позові позивач, він звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, яка є громадянкою Республіки Молдови, про розірвання шлюбу, за останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання в Україні - АДРЕСА_1, оскільки на даний час вона проживає з сином в Республіці Молдові, будь-який контакт між ними втрачено.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Частиною 1 ст.61 Закону визначено, що подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно ч.1 ст.63 Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Так, згідно п.7 ч.1 ст.76 вищевказаного Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 ЦПК України (абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про непідсудність даної цивільної справи Дарницькому районному суду міста Києва, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року - задовольнити частково.

Ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: О.В. Шахова

Я.В.Головачов