ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м.Суми

Справа №577/2000/18

Номер провадження 22-ц/788/1955/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Гетьмана В.В., в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2010 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року; аліменти було визначено в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн на місяць. На теперішній час аліменти в даному розмірі не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. Тому посилаючись на ст. 192 СК України просить змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Конотопського міськрайнного суду Сумської області від 13 вересня 2010 року, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, за якою стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 1200 грн щомісяця, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 11 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. на рахунок Державної судової адміністрації України.

Судові витрати залишено за сторонами.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити ухвалу суду, виключивши з неї фразу «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

При цьому вказує на те, що суд до тексту мирової угоди за своєю ініціативою додав: «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», хоча ст. 207 ЦПК України не передбачає внесення судом змін та доповнень до мирової угоди.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у справі на підставі ст. 207, п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вчинена в інтересах обох сторін.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно частин 1 та 4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2010 року, на утримання дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме просила визначити їх в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Під час розгляду справи від сторін до суду першої інстанції надійшло клопотання про затвердження мирової угоди, за умовами якої сторони домовилися що відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання дитини в сумі 1200 грн щомісячно, починаючи стягнення (виплату) аліментів з 11 червня 2018 року до повноліття дитини; сторони не претендують на стягнення одне з одного судових витрат, сторони просять суд закрити провадження по справі та затвердити дану мирову угоду.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд ухвалою про затвердження мирової угоди всупереч положень ч. 4 ст. 207 ЦПК України фактично ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини.

Крім того судом першої інстанції не було враховано наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Тобто у разі відсутності між батьками дитини спору щодо виконання обовязку з утримання дитини цивільним законодавством передбачений позасудовий порядок оформлення домовленості між ними про сплату аліментів, яка оформляється відповідним договором про сплату аліментів у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм матеріального права, укладання мирової угоди в справах про стягнення аліментів за загальним правилом не допускається, оскільки існує позасудовий спосіб добровільного вирішення цього питання шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. Якщо між сторонами виник спір щодо розміру аліментів, він вирішується судом, який визначає його з урахуванням відповідних обставин, ухвалюючи про це судове рішення. Визнання мирової угоди в даній категорії справ може згодом в наступному призвести до виникнення певних ускладнень, наприклад, коли виникне необхідність звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, який за наявності відповідних підстав може змінюватись до досягнення дитиною повноліття, тобто в даному випадку зачіпаються інтереси дитини. Зокрема, ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, який визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2018 року в даній справі скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів направити для продовження розгляду до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

О.І. Собина