Справа № 500/5723/17
Провадження № 2/500/588/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,
при секретарі - Сирбу Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -
19.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на 1/2 частку квартири № АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що 1/2 частка вказаної квартири належить ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. 27.04.2015 року ОСОБА_4 залишив заповіт, згідно умов якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом на день смерті він матиме право, заповів ОСОБА_1. Позивач прийняв спадщину оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв'язку з із тим, що неможливо визначити частку яка спадкується.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира № АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № 241 від 24.02.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 67 в-47, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №445 від 30.12.1993 року.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.
Виходячи з наведеного, до спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, входить 1/2 частка квартири № АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.01.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка квартири № АДРЕСА_1.
Відповідно до заповіту, посвідченого 27.04.2015 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 969, ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом на день смерті він матиме право, заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46733664 від 13.02.2017 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В., заповіт ОСОБА_3 від 27.04.2015 року, зареєстрований за № 969 не змінювався та не скасовувався.
Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 13.02.2017 року, тобто вважається таким, який прийняв спадщину.
Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. № 351/02-14 від 05.09.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що неможливо визначити частку яка спадкується.
Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що в зв'язку з неможливістю визначити частку яка спадкується, оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1241, 1269, 1270 ЦК України, суд, -
Визнати право власності за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на1/2 частку квартири № АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: О.Я.Присакар