Справа № 161/3376/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/43/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача Самойленка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в режимі відеоконфиренції за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк", ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Приватне підприємство "Ніка-Ріелті" про визнання недійсним договору іпотеки за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року ,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Укргазбанк» звернулося в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору іпотеки.

Позов мотивує тим, що 12.09.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №52/07-І/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 60 000 дол. США на строк до 11.09.2019, зі сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов'язань, 12.09.2007 між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №52-07/02, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження даного нерухомого майна.

12.02.2008 між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №15/08-К/02 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 70 000 дол. США на строк до 11.02.2028, зі сплатою 12,9% річних. В забезпечення виконання зобов'язань, 12.02.2008 між банком та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки №15-08/02, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження даного нерухомого майна.

Іпотекодавці ОСОБА_7 та ОСОБА_5 після передачі об'єктів нерухомості в іпотеку АБ «Укргазбанк» здійснили реконструкцію предмета іпотеки шляхом об'єднання квартир в одне приміщення зі зміною цільового призначення - з житлового на комерційне. В установленому порядку було зареєстроване право власності на об'єкт нерухомості (офіс загальною площею 148,6 кв.м.) та відчужено новоутворене майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2008 на користь ОСОБА_3

03.11.2008 між ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, у відповідності до якого останній в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договорі передав в іпотеку ВАТ «Фольксбанк» нерухоме майно - офіс загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Отже, фактично один і той же об'єкт нерухомості став предметом забезпечення по різних кредитних договорах. Оскільки позивач є першочерговим іпотекодержателем майна, оспорюваний договір був укладений без його згоди, то вважає, що іпотечний договір укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Фольксбанк» є недійсним.

Просив визнати недійсним договір іпотеки від 03 листопада 2008 року, укладений між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О., зареєстрований в реєстрі за №4436, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року позов в даній справі задоволений.

Ухвалено визнати недійсним іпотечний договір від 03 листопада 2008 року, укладений між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О., зареєстрований в реєстрі за №4436.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач ПАТ « ВіЕс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту доведеності обставин, що оспорюваний договір іпотеки був укладений з порушенням вимог ст. 13 ЗУ «Про іпотеку» без згоди попереднього іпотекодержателя ПАТ «Укргазбанк», а тому такий договір в силу ст. 215 ЦК України є недійсним.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 52/07-І/02 від 12.09.2007 укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 8-10). Банк після укладення договору іпотеки зареєстрував обтяження спірного майна у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

12.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 15/08-К/02 від 12.02.2008 укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 12-14). Банк після укладення договору іпотеки зареєстрував обтяження спірного майна у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

Відповідно до п.3.3.5, 3.3.7 зазначених іпотечних договорів, іпотекодавець зобов'язаний не розпоряджатись, в тому числі не відчужувати в будь-який спосіб та не передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без письмової згоди іпотекодержателя та не здавати предмет іпотеки в найм (оренду). Одержати згоду іпотекодержателя на вчинення дій пов'язаних зі зміною права власності на предмет іпотеки.

Достовірно знаючи про зміст наведених положень договорів, зміст яких був погоджений сторонами та скріплений їх підписами, іпотекодавці ОСОБА_10 та ОСОБА_7, без згоди іпотекодержателя ПАТ «Укргазбанк» вивели квартири №21 та 34 з житлового фонду здійснивши реконструкцію та на сонові двох квартир створили офісне приміщення, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.08.2008 року № 540-2 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» (а.с. 16 Т.1).

Відповідно до згаданого рішення, виконавчим комітетом Луцької міської вирішено вивести з житлового фонду квартири № 21 та № 34 в житловому будинку АДРЕСА_1. ( п. 1 рішення виконкому) та затвердити громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_5 акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва офісу загальною площею 148,6 кв. м на АДРЕСА_1 ( п.2 рішення), оформити ОСОБА_7 та ОСОБА_5 право приватної власності на офіс ( приміщення з №1-1 по №1-9 літри А-5) загальною площею 148,6 кв. м. на АДРЕСА_1.

Додатком Б до ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» визначено: «Реконструкція - перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри).» Згідно з приміткою до Додатку Б ДБН А.2.2-3-2004 в поняття «існуюче» входить наявність конструктивної схеми з несучими і огороджувальними конструкціями та фундаментами.

Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.» «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно констатував про те, що нежитлове приміщення загальною площею 148,6 кв.м. на АДРЕСА_1 утворилось внаслідок реконструкції, перепланування двох житлових квартир № 21 та № 34 в будинку АДРЕСА_1, а тому воно не є новоствореним об'єктом нерухомого майна, оскільки створене з прив'язкою до уже існуючої заставленої нерухомості (квартири № 21, 34), з використанням її функціональних елементів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що офіс по АДРЕСА_1 є тим самим іпотечним нерухомим майном - квартирами №21 та №34 в будинку АДРЕСА_1 спростовуються самим текстом рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.08.2008 року № 540-2 в якому йдеться мова виключно про виведення саме спірних квартир з житлового фонду

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2008 ОСОБА_7, ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_3 офіс (приміщення з №1-1 по №1-9) /літер А-5/ загальною площею 148,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 17).

03.11.2008 ОСОБА_3, як власник офісного приміщення по АДРЕСА_1 уклав з ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») іпотечний договір в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, відповідно до умов якого передав в іпотеку ВАТ «Фольксбанк» належний йому офіс загальною площею 148,6 кв.м. на АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.186-192). Договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О., зареєстрований в реєстрі за №4436.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України , ч. 1 ст. 3 ЦПК України (чинній на момент звернення до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ( ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. (ч. 1 статті 13 Закону "Про іпотеку").

В частині 3 статті 12 цього Закону закріплені положення, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що оскільки ПАТ «Укргазбанк» який є першим іпотекодержателем іпотечного майна та який в свою чергу не давав згоду для укладання оспорюваного іпотечного договору, а отже даний іпотечний договір був укладений без його волі , а тому в силу ст.215 ЦК України є недійсним.

Твердження апеляційної скарги про те, що укладаючи договір іпотеки від 03 листопада 2008 року ВАТ « Фольксбанк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_3 діяли в межах Закону, оскільки обтяжень, та обмежень, щодо офісного приміщення АДРЕСА_1 в реєстрі, в інтересах іпотекодержателя ПАТ КБ «Укргазбанк», не зареєстровано- є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Офісне приміщення по АДРЕСА_1 було створено з прив'язкою до квартир № 21, 34 внаслідок їх реконструкції, а на дані об'єкти нерухомого майна було зареєстровано обтяження відповідно до Договорів іпотеки, а отже в даному випадку ПАТ «Укргазбанк» є першим іпотекодержателем.

Доводи апеляційної скарги, щодо розбіжності в сукупній площі квартир, що передавались в іпотеку та площі офісного приміщення, є необґрунтованими , оскільки внаслідок реконструкції, перепланування можливе збільшення площ новоствореного майна, у зв'язку з демонтажем перегородок, балконів, які не входили в площу квартири, крім того влаштування офісу передбачає влаштування окремого входу, що в свою чергу вимагає добудови, і як наслідок збільшення площі.

Твердження відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності для пред'явлення вимог про визнання недійсним договору іпотеки є безпідставними та бездоказовими. Матеріали виконавчих проваджень № АСВП31288088 про стягнення з ОСОБА_5 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості та № АСВП:35092403 про звернення стягнення на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_7, які були витребуванні судом апеляційної інстанції за клопотанням представника апелянта, не містять жодних доказів, які б свідчили про обізнаність ПАТ «Укргазбанк» про виведення квартири № 21, 34 , що на АДРЕСА_1 з житлового фонду та передачу новоствореного майна в наступну іпотеку.

Укладення оспорюваного договору іпотеки, предметом якого було офісне приміщення по АДРЕСА_1, що створений в результаті реконструкції, переобладнання квартир № 21, 34 , без згоди ПАТ «Укргазбанк», свідчить про порушення прав позивача та неможливість останнього задовольнити вимоги, щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок іпотечного майна і як наслідок наявність правових підстав для звернення з даним позовом до суду.

Посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки укладеного 03 серпня 20008 року, однак договір був укладений 03 листопада 2008 року та заяви про уточнення позовних вимог подано не було не заслуговує на увагу.

Судом встановлено, що позивачем при написанні позовної заяви було допущено помилку щодо дати укладення оспорюваного договору іпотеки. У своєму рішенні суд першої інстанції давав правову оцінку саме договору іпотеки від 03 листопада 2008 року, який укладений між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О., зареєстрований в реєстрі за №4436.

Твердження апелянта про те, що належним відповідачем у даній справі є саме ПП «Ніка Ріелті», є безпідставними, оскільки сторонами оспорюваного договору іпотеки були ВАТ «Фольксбанк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_3, а тому позивач підставно пред'явив вимоги саме до сторін договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 375, 382,384 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: