Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2018 Справа №607/14796/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 1998 року зареєстрованого на товарній біржі Тернопільська біржа нерухомості відповідач ОСОБА_2 як член біржі та власник квартири продав, а він (ОСОБА_1 В.) як член біржі купив квартиру АДРЕСА_1. З цього часу він (ОСОБА_1 В.) користується вказаною квартирою. На даний час, бажаючи розпорядитися вказаною квартирою він звернувся до нотаріуса, де йому повідомили, що біржові угоди не визнаються як такі, що укладені з додержанням норм законодавства, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації. З цих підстав позивач змушений звертатися до суду із позовом про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак його представник ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує та просить у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Згідно Договору купівлі-продажу квартири укладеного 04 серпня 1998 року між членами біржі ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), ОСОБА_1 купив належну ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 08 квітня 1993 року згідно розпорядження органу приватизації №1520 від 03 березня 1993 року, зареєстрованого Тернопільським бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстрову книгу за №1497 квартиру №84 в будинку №3 а по вул. Миру в м. Тернополі, яка складається з двох кімнат, загальною площею 38,1 кв.м., в тому числі житловою площею 24,7кв.м. Даний договір зареєстровано Товарною біржою Тернопільська біржа нерухомості відповідно за №116 від 04 серпня 1998 року.

У відповідності із п. 4 вказаного договору продаж квартири здійснено за 9500,31 гривень, які Продавець отримав від Покупця повністю ще до підписання цього Договору.

15 вересня 1998 року між начальником ЖЕК-7 ОСОБА_4 та власником квартири №84, що знаходиться по вул. Миру, 3а в м. Тернополі Ситник ОСОБА_5 укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. У вказаному договорі зазначено, що квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_1 по реєстру №116 від 04 серпня 1998 року.

13 листопада 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру №84 в житловому будинку №3а по вул. Миру в м. Тернополі, замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено ОСОБА_1. Згідно технічної характеристики квартири загальна площа квартири 38,1 кв.м., житлова площа 24,7 кв.м.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про товарну біржу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири відповідає вимогам діючого на момент укладення договору законодавства.

Відповідно до п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) в редакції 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Проте, пунктом 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що до договорів, які було укладено до 01 січня 2004 року та продовжують існувати після набуття чинності ЦК України, застосовуються правила цього кодексу відносно підстав, порядку та наслідків змінення або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 329 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи в сукупності вищезазначене та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_6