АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Кулікової С.В.

суддів Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року про повернення заяви ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 7 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Берестова Ірина Олександрівна про визнання заповіту недійсним та визнання спадкоємцем за законом на квартиру,

Справа № 755/12950/15-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/702/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири № 118 по вул. Серафимовича в м. Києві.

У жовтні 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним та визнання його спадкоємцем за законом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 7 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2017 року, позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, у решті вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та визнання спадкоємцем за законом на квартиру відмовлено.

7 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про роз'яснення рішення суду, в якій просив надати роз'яснення в контексті розуміння рішення суду від 7 квітня 2017 року та надати відповіді на питання: чи збільшилась частка ОСОБА_8 в площі квартири АДРЕСА_1, яка належала при житті ОСОБА_7, виходячи з того, що за заповітом ОСОБА_7 та рішенням суду 1/2 вказаного помешкання належить ОСОБА_9, чи є підстави у відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі прав власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 на своє ім'я та чи необхідне прийняття додаткового рішення про уточнення розміру частки ОСОБА_1 у вказаному помешканні, яке належало при житті ОСОБА_10?

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року заяву повернуто відповідачу.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення суду.

Представник відповідача зазначає, що після отримання копії ухвали про залишення без руху заяви, відповідач через канцелярію суду подав доказ про сплату судового збору в сумі 320 грн., однак суд першої інстанції в порушення вимог закону відмовився розглядати його заяву.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_3, яка просила залишити ухвалу судді без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції виходив з того, що в межах визначеного судом строку заявник ОСОБА_1 не надав докази на підтвердження виконання вимог ухвали судді від 23 серпня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про роз'яснення судового рішення відповідачем не надано доказів про сплату судового збору, що не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», тому ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків, проте відповідачем вимоги ухвали судді не виконано, доказів сплати судового збору не надано.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, отримавши копію ухвали, подав до канцелярії суду квитанцію про сплату судового збору, не підтверджено належними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутня квитанція про сплату судового збору, до апеляційної скарги представником відповідача докази сплати судового збору не додані, в судовому засіданні відповідач та його представник не довели вказані обставини.

Проте, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на ту обставину, що Цивільний процесуальний кодекс України, редакція якого діла на момент постановлення ухвали, пов'язує початок перебігу строку на усунення недоліків з дня отримання особою ухвали. При цьому матеріали справи мають містити докази отримання ухвали для визначення закінчення встановленого судом строку на усунення недоліків.

Заявник ОСОБА_1 визнав, що отримав ухвалу судді від 23 серпня 2017 року, однак доказів у підтвердження сплати судового збору не надав, тому колегія суддів вважає, що суддею при постановленні ухвали про повернення позовної заяви не були допущені порушення норм процесуального права, а відтак підстав для скасування ухвали судді та задоволення апеляційної скарги немає.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий:

Судді: