Провадження №22-ц/772/108/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач :Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 рокуСправа № 133/1182/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Сопруна В.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_3, її представника адвоката Молявчика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Молявчика Олексія Валерійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Воронюка В.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Козятинської міської ради Вінницької області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Козятинської міської ради Вінницької області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та рішення Козятинської міської ради, обгрунтовуючи йоготим, що відповідно до договору дарування від 28 вересня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. за реєстровим номером № 1237 ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_3, дівоче прізвище ОСОБА_3 отримала в дар 11/50 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1

Даний договір був зареєстрований в установленому порядку КП ВООБТІ у Козятинському районі. Відповідно до технічного паспорта, даною установою, загальна норма землекористування (площа земельної ділянки) житлового будинку по АДРЕСА_1 складала - 1130 м2.

В травні 2017 року позивач звернулась із заявою до Козятинської міської ради про виділення їй у приватну власність земельної ділянки для обслуговування зазначеної частини будинку.

Рішенням 16 сесії 7 скликання Козятинської міськради від 02 червня 2017 року № 700-VII позивачці відмовили в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1

Згідно рішення 4 сесії Козятинської міськради 24 скликання від 18.10.2002 року № 149/02-МР «Про затвердження технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю громадян» земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 вже передана в приватну власність громадянам - ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

24 листопада 2006 року на підставі рішення 4 сесії Козятинської міськради 24 скликання від 18 жовтня 2002 року ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0475га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Вважаючи, що до неї перейшло право власності на 11/50 земельної ділянки, на якій розміщено будинок з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 відповідно до положень ст.120 ЗК України, при цьому, вона не може його зареєструвати, просила скасувати, як незаконне рішення Козятинської міської ради 4 сесії 24 скликання від 18.10.2002 року № 149/02-МР «Про затвердження технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю громадян» в частині надання у приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 24.11.2006 року виданий ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0475 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер № НОМЕР_3, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Козятинської міської ради Вінницької області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та рішення Козятинської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_3 адвокат Молявчик Олексій Валерійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначим вимогам частково.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 вересня 2004 року ОСОБА_8 подарувала позивачу - ОСОБА_3 11/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування посвідченого 28 вересня 2004 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. (а.с. 8).

В травні 2017 року позивач звернулась із заявою до Козятинської міської ради про виділення їй у приватну власність земельної ділянки для обслуговування зазначеної частини будинку.

Рішенням 16 сесії 7 скликання Козятинської міськради від 02 червня 2017 р. № 700-VII позивачу відмовили в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно рішення 4 сесії Козятинської міськради 24 скликання від 18 жовтня 2002 року № 149/02-МР «Про затвердження технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю громадян» земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 передана в приватну власність громадянам - ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 58).

24 листопада 2006 року на підставі рішення 4 сесії Козятинської міськради 24 скликання від 18 жовтня 2002 року ОСОБА_8 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0475га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 59).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині про скасування як незаконного рішення 4 сесії 24 скликання Козятинської міської ради від 18 жовтня 2002 року № 149/02-МР МР «Про затвердження технічної документації із складання державних актів на право приватної власності на землю громадян», місцевий суд виходив з того, що зазначене рішення, яким виділено ОСОБА_8 у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 було правомірним, оскільки позивач на момент його прийняття не була власником частини будинку за вказаною адресою, тому її права порушені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно із ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Крім того, за положеннями ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, якщо органом державної влади або місцевого самоврядування прийнято рішення (акт) яке порушує права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт слід визнавати недійсним.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями висловленими Верховного Суду України в постановах № 6-33цс13 від 22 травня 2013 року та №6-319цс15 від 01 липня 2015 року, а також у правовій позиції, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2824цс15 від 20 квітня 2016 року, яка відповідно до ст. 367 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Як свідчать матеріали справи, станом на 18 жовтня 2002 року, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення, у позивача не виникло жодних прав на спірну земельну ділянку, в зв'язку з чим будь-які її права ним не було порушено, а відтак суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Обґрунтовуючи мотиви відмови в задоволенні вимог позивача в частині визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції вважав, що оскільки при укладенні договору дарування частини житлового будинку не було застереження щодо земельної ділянки, а тому вона не могла перейти у власність чи користування позивача. Така земельна ділянка повинна була перейти до позивача, на думку суду, на підставі цивільно-правової угоди, яка між сторонами не укладалась.

Проте такі висновки місцевого суду є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного Кодексу України, чинній на момент укладення договору дарування частини будинку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Статтею 377 ЦК України, яка діяла на той час, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або

споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача

переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка

зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину

земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відчуження об'єктів нерухомого майна в період з 01 січня 2002 року по 20 червня 2007 року (під час дії зазначеної вище ст. 120 ЗКУ в ред. від 25 жовтня 2001 року) не тягнуло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами.

І стаття 377 Цивільного Кодексу України, і стаття 120 Земельного Кодексу України регулювали однакове коло суспільних відносин, однак незастосування прийнятої пізніше ст. 377 Цивільного Кодексу України, яка, до того ж, передбачала більш адекватні існуючим відносинам правила, суперечить, на погляд колегії суддів, уявній волі законодавця.

З огляду на зазначене, застосування до відносин, що виникли після 01 січня 2004 року, положень ст. 377 ЦКУ буде виправданим.

Таким чином, оскільки з переходом 28 вересня 2004 року до ОСОБА_3 права власності на 11/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, які знаходяться в АДРЕСА_1, відповідно до положень чинної на той час ст. 377 ЦК України до неї перейшло право власності на відповідну частину земельної ділянки яка зайнята частиною житлового будинку і господарських будівель, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування за вказаною адресою, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0475 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 виданий 24 листопада 2006 року на ім'я ОСОБА_8, тобто після їх відчуження, підлягає визнанню недійсним.

При цьому, вірним є висновок місцевого суду щодо поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, про наявність оскаржуваних рішення та державного акту вона дізналась в червні 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого на імя ОСОБА_8 слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Молявчика Олексія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого на ім'я ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,0475 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в АДРЕСА_1

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 січня 2018 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий