Провадження №2/200/1150/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 січня 2018 р. суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

ОСОБА_1 розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17.01.2017 року.

Відповідач по справі не є членом сімї позивача, а є членом сімї колишньої власниці квартири та зареєстрований в ній з 28.04.1998 року, але фактично не проживає з квітня 2016 року.

На звернення позивача до відповідача з проханням знятись з реєстраційного обліку за спірною адресою відповідач не реагує.

У звязку з тим, що позивач вимушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований у спірній квартирі, але вже тривалий час там не проживає, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не надавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачів та відповідачів за правилами ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири АДРЕСА_2, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 від 17.01.2017 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №18591286, позивач є власником вказаного майна.

Відповідач по справі не є членом сімї позивача, а є членом сімї колишньої власниці квартири та зареєстрований в ній з 28.04.1998 року.

Відповідач ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає з квітня 2016 року, особистих речей не має, квартирою, як житловою площею, не цікавиться, не приймає участі у її утриманні, комунальні послуги не сплачує.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом.

В силу ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає доказаним факт не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин, відповідач не цікавиться квартирою, як житлом, не приймає участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 3,4,11-13,81,209,265,268,274,280,282 ЦПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

Позивачем рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.