Номер провадження: 22-ц/785/988/18
Номер справи місцевого суду: 495/109/17
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на непрацездатну матір, стягнення аліментів за минулий час та стягнення заборгованості за утримання спільного майна, за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.09.2017 року,

встановила:

11.01.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом про збільшення розміру аліментів на своє утримання у розмірі 1633 грн. на місяць; стягнення аліментів за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі 1633 грн. за кожен місяць в сумі 58788 грн.; стягнення платних послуг з цілодобового піклування за 2016 рік у розмірі 72000 грн.; на необхідні медичні препарати та медичні послуги за період з 2014 року і на момент подання цього позову у розмірі 20656 грн.; грошові кошти у розмірі 12000 грн. в якості заборгованості за утримання спільного майна та стягнення грошових коштів у розмірі 12750 грн. за надання в оренду спільного майна.

Позовні вимоги мотивувала тим, що за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2016 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 400 грн., починаючи з 27.04.2016 року і до моменту смерті ОСОБА_2, але відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим заборгованість по аліментам складає 4000 грн. ОСОБА_2 в силу похилого віку має слабке здоров'я і численні хронічні хвороби, вже тривалий час тяжко хворіє, не має можливості самостійно пересуватися, цілком втратила здатність самостійно себе обслуговувати, потребує постійного стороннього догляду, забезпечення якісними медичними препаратами та понесла витрати на необхідні медичні препарати та медичні послуги, які за період з 2014 року і на момент подання цього позову становлять 20656,29 грн. Крім того в силу своєї немічності, позивач змушена була звернутися за допомогою до сторонніх осіб, які на договірних умовах надавали їй платні послуги з цілодобового піклування та сплачувала по 3000 грн. щомісячно, сума на рік складає 72000 грн. В зв'язку з чим, ОСОБА_2 вважала, що аліменти у розмірі 400 грн. на її утримання є занадто малими та такими, що не покривають весь необхідний обсяг витрат для її нормального існування, тоді як матеріальний стан ОСОБА_3 суттєво покращився, а тому сума стягуваних аліментів може бути збільшена з розрахунку середньої заробітної плати по Одеській області, яка становить 6535 грн., з моменту подачі заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_3, а саме з квітня 2016 року та просила призначити аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 1633 грн. з можливістю індексації, що становить 1/4 частину від середньої заробітної плати по Одеській області. Крім того, ОСОБА_2 має у спільній власності з ОСОБА_3 нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та відповідач ухиляється від сплати комунальних платежів за користування житловим приміщенням, одноосібно, без погодження з позивачем як співвласницею квартири укладає від свого імені договори оренди спірного майна з третіми особами, що фактично унеможливлює проживання позивача у спільній спірній квартирі. ОСОБА_2 своєчасно та одноосібно сплачувала рахунки за користування комунальними послугами а також несла витрати пов'язані із збереженням спільного майна у належному та придатному для проживання стані, робила поточний косметичний ремонт, модернізацію та оновлення інженерних комунікацій у спільній спірній квартирі, внаслідок чого понесла грошові витрати в сумі 12000 грн. ОСОБА_3 одноосібно, без погодження з ОСОБА_2 як співвласницею квартири укладала від свого імені договори оренди спірного майна з третіми особами та отримала одноосібно прибуток у розмірі 1500 грн. щомісячно, що за 17 місяців складає 25500 грн. з яких 12750 грн. належить позивачу, оскільки вона є співвласницею квартири, якою також були сплаченні кошти в сумі 4000 грн. за технічну експертизу, за рішенням суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.09.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на її утримання за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2016 року та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки суд безпідставно не розглянув клопотання про витребування із матеріалів цивільної справи № 495/3268/16-ц оригіналів документів, які є в єдиному екземплярі та містяться в ній, які необхідні для підтвердження позовних вимог, в задоволені яких судом було відмовлено. Крім того вважає невірний висновок міськрайонного суду стосовного того, що відповідач ОСОБА_3 є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію та в силу свого тяжкого стану здоров'я, перенесла складну операцію та на теперішній час потребує лікування, оскільки це не відповідає фактичним обставинам та не має документального підтвердження. Також звертає увагу на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції зроблено посилання на норми закону, які на час подання позову та розгляду справи втратили чинність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Позивач ОСОБА_2 є матір'ю відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_2 є людиною пенсійного віку, непрацездатною особою, в силу свого віку, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням (а.с.14), має слабке здоров'я і численні хронічні хвороби, вже тривалий час тяжко хворіє, не має можливості самостійно пересуватися, цілком втратила здатність самостійно себе обслуговувати, потребує постійного стороннього догляду, забезпечення якісними медичними препаратами, окрім інших захворювань страждає на церебральний атеросклероз судин головного мозку, психічно-депресивний розлад, останнім часом стан її здоров'я погіршився, потребує постійного стаціонарного та амбулаторного лікування.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч.1, 2 ст.172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); - непрацездатність матері, батька; - потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2016 року по цивільній справі №495/3268/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері в твердій грошовій сумі задоволені частково та на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на її утримання з ОСОБА_4 у розмірі 4000 грн. та з ОСОБА_3 у розмірі 400 грн. щомісячно починаючи з 27.04.2016 року і до її смерті.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року прийнята відмова ОСОБА_2 від її позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері з ОСОБА_4 з тих підстав, що до ОСОБА_4 у ОСОБА_2 немає претензій, вона усьому їй допомагає та підтримує та рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2016 року в частині позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано і закрито в цій частині провадження у справі. В іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно вимог п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Враховуючи те, що основним джерелом доходу ОСОБА_2 є пенсія за віком, вона хворіє на церебральний атеросклероз судин головного мозку, психічно-депресивний розлад, самостійно не пересувається та потребує амбулаторного лікування, у зв'язку з чим, надала суду доказ на підтвердження потреби в отриманні матеріальної допомоги.

З зв'язку з вищевикладеним, міськрайонний суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 беззаперечно має право на отримання аліментів та діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов'язку утримувати батьків в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Разом цим , суд першої інстанції не погодився з розміром вимог аліментів, а саме 1633 грн.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК (у редакції, яка діяла на час розгляду справи) закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи)). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 в порушення статті 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи), не надала до суду належних та допустимих доказів що відповідач ОСОБА_3 дійсно в силу свого матеріального становища має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Докази, на які посилається позивач та її представник, доводять потреби позивачки, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти в вказаному розмірі. Лише та обставина, що на дітей покладено обов'язок утримувати своїх непрацездатних батьків, не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підставою для задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі.

Суд вважав, що позивачем та її представником до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів та виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачку в даному випадку лежить обов'язок доведення можливостей відповідачки сплачувати аліменти у розмірі 1633 грн.

Відповідно до ч.1 ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Коментована стаття визначає, що розмір аліментів на батьків визначає суд у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу), з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Під матеріальним становищем розуміється рівень забезпеченості платника та одержувача. В кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків. В залежності від цих обставин і визначається розмір аліментів.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Судом встановлено, що також підтверджено відповідними доказами, сама відповідач ОСОБА_3 в силу свого тяжкого стану здоров'я, перенесла складну операцію та на теперішній час також потребує лікування, в зв'язку з станом здоров'я не працює, отримує мінімальну пенсію, коштів, які вона отримує не вистачає навіть на життя, розуміє обов'язок приймати участь у надані матеріальної підтримки, не заперечує щодо сплати аліментів, розуміє потреби матері, але з урахуванням викладеного, виходячи з принципу розумності та з урахуванням принципу співмірності, суд вважав за можливе збільшити розмір аліментів на утримання позивача та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно, що є достатніми й можливими як для стягувача так і для платника.

Задовольняючи частково уточнений позов та збільшуючи аліменти, суд узяв до уваги стан здоров'я відповідача, її матеріальний та сімейний стан, стан здоров'я та матеріальний стан позивача, зокрема наявність у неї щомісячного доходу у вигляді пенсійного забезпечення та матеріальну допомогу і обов'язок другої доньки позивача ОСОБА_4

Тобто, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

Суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін та інших обставин, що заслуговують на увагу.

Поняття достатній дохід (заробіток) є оціночним поняттям і визначається у кожному конкретному випадку судом. Джерела доходу (заробітку) дитини можуть бути досить різні наприклад: кошти отримані за результати інтелектуальної та творчої діяльності, премії, гонорари, грошові винагороди, стипендії, кошти отримані від підприємницької діяльності, доходи по акціям, дивіденди заробітна плата тощо. При отриманні дитиною доходу (заробітку) в іноземній валюті відбувається перерахування в національну валюту - гривню і встановлення або одноразового платежу або строкових аліментних платежів.

Щодо зростання та стягнення заборгованості по аліментам, суд дійшов до таких висновків.

Для своєчасного отримання аліментів стягувачу необхідно пред'явити виконавчий лист про стягнення аліментів, виданий на підставі рішення суду у відділ державної виконавчої служби міста (району), на території якого проживає або отримує доходи боржник.

Виконавчий лист по аліментах - документ, на підставі якого порушується виконавче провадження після винесення судом рішення про присудження аліментних виплат, який видається судом після того, як відповідне судове рішення вступить в силу. Виконавчий лист для стягнення аліментів в рамках виконавчого виробництва видається стягувачу в єдиному екземплярі.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документу (тобто виконавчого листа, виданого судом на підставі відповідного рішення) і заяви стягувача або його представника про примусове виконання рішення. При цьому повноваження представника мають бути підтверджені відповідними документами.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення - буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

До виконання рішення про стягнення аліментів державний виконавець приступає негайно при отриманні виконавчого документу.

В матеріалах цивільної справи відсутні належні докази стосовно звернення ОСОБА_2 та/або її представника до органів виконавчої служби з приводу виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2016 року по справі №495/3268/16-ц.

Що стосується уточнених позовних вимог стосовно стягнення аліментів за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі 1633 за кожен місяць в сумі 58788 грн.; стягнення платних послуг з цілодобового піклування за 2016 рік у розмірі 72000 грн.; на необхідні медичні препарати та медичні послуги за період з 2014 року і на момент подання цього позову у розмірі 20656 грн.; грошові кошти у розмірі 12000 грн. в якості заборгованості за утримання спільного майна та стягнення грошових коштів у розмірі 12750 грн. за надання в оренду спільного майна, суд вважав, що ці вимоги нічим об'єктивно не підтверджені, не надано належних та допустимих доказів.

При вирішенні справи суд виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення уточнених позовних вимог.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки суд безпідставно не розглянув клопотання про витребування із матеріалів цивільної справи № 495/3268/16-ц оригіналів документів, які є в єдиному екземплярі та містяться в ній, які необхідні для підтвердження позовних вимог, в задоволені яких судом було відмовлено, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки відповідач не заперечувала щодо наявності оригіналів вказаних документів, крім того вказані докази не спростовують доводів відповідача та висновків суду щодо відсутності можливості у відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному у позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків районного суду вони не впливають та їх не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.09.2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.01.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева