Справа № 368/760/18
Провадження № 2/368/388/18
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"30" жовтня 2018 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Салій Я.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В :

01.06.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

- усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будиноком, та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4;

- стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.02.1991 року є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_4.

Відповідно до довідки Кадомської сільської ради ОСОБА_2 (далі-Відповідач) зареєстрована за адресою АДРЕСА_4, тобто в будинку, який на праві власності належить Позивачу.

Відповідач є дружиною сина Позивача та на даний час не проживає у будинку Позивача. Також, на даний час сімейні відносини з сином Позивача у Відповідача припинились, тому вони є зовсім чужими людьми.

Будучи зареєстрованим, але проживаючи у будинку Позивача з червня 2017 року, Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Після припинення шлюбних відносин між Відповідачем та сином Позивача, Позивач неодноразово просила Відповідача знятись з реєстрації у будинку, який їй належить та подати заяву про зняття з реєстрації. Проте, Відповідач не знімається з реєстрації в будинку Позивача та не подає заяви про зняття її з реєстрації.

У звязку з не подачею Відповідачем заяви про зняття з реєстрації Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Згідно ст. 41 Конституції У країни кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не мооісе бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання Відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Проживання та реєстрація Відповідача у будинку перешкоджає Позивачу у володінні та розпорядженні її власністю.

Таким чином, Відповідача слід визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, висилити та зняти з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 174 - 175 Цивільного процесуального кодексу України, просить суд задовольнити її позовні вимоги.

01.06.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

07.09.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 12 год. 00 хв. 25.09.2018 року.

25.09.2018 року підготовче судове засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 11.10.2018 року в зв»язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2

Одночасно судом здійснено поміщення оголошення в газету «Урядовий Кур»єр» про день, час та місце слухання справи.

Також здійснено оголошення через офіційний портал «Судова влада України» веб сторінки Кагарлицького районного суду Київської області.

11.10.2018 року проведено підготовче судове засідання, по результатах якого винесено ухвалу про закриття підготовчого судового провадження та призначено справу до слухання на 30.10.2018 року.

Під час підготовчого судового засідання позивачка ОСОБА_1 не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

В судове засідання, яке відбулося 30.10.2018 року, позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, хоча повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

В судове засідання, яке відбулося 30.10.2018 року, відповідачка ОСОБА_2 не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмової заяви, позивачка ОСОБА_1 не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в офіційний друкований засіб масової інформації, - газету «Урядовий Кур»єр», № 183 (6299) від 29 вересня 2018 року, примірник якої міститься в матеріалах справи.

Також було поміщено оголошення через офіційнийпортал «судова влада України» веб сторінки Кагарлицького районного суду Київської області № 368/760/18 від 25.09.2018 року.

Відповідачка не по відомила про причини своєї неявки, відповідно, її неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, не подала відзив на позовну заяву.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки відділу обліку та моніторингу інофрмації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області, місце реєстрації відповідачки, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є настуна адреса: 09201, АДРЕСА_4.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідачки та положення ч. 9 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка село Іваньки Погребищенського району Вінницької області, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2, виданий 14 вересня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_1, яка з 05.02.1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видано 18.01.1991 року, позивачка по справі, - ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розміщено за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до довідки Кадомської сільської ради ОСОБА_2 (далі-Відповідач) зареєстрована за адресою АДРЕСА_4, тобто в будинку, який на праві власності належить Позивачу.

Відповідач є дружиною сина Позивача та на даний час не проживає у будинку Позивача. Також, на даний час сімейні відносини з сином Позивача у Відповідача припинились, тому вони є зовсім чужими людьми.

Будучи зареєстрованим, але проживаючи у будинку Позивача з червня 2017 року, Відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Після припинення шлюбних відносин між Відповідачем та сином Позивача, Позивач неодноразово просила Відповідача знятись з реєстрації у будинку, який їй належить та подати заяву про зняття з реєстрації. Проте, Відповідач не знімається з реєстрації в будинку Позивача та не подає заяви про зняття її з реєстрації.

У звязку з не подачею Відповідачем заяви про зняття з реєстрації Позивачу створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їй на праві власності.

Застосування до вищевказаних фактичних обставин справи, встановлених в судовому засіданні, норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.

Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх суб»єктів права власності.

Враховуючи вищевказані положення Основного Закону України, - Конституції України, та норм матеріального права, - ЦК України, позивачка ОСОБА_1, як законний власник майна має право безперешкодно користуватися своєю власністю у вигляді житлового будинку, так як таке право гарантується державою шляхом судового захисту права власності від порушень з боку інших осіб ( як фізичних, так і юридичних).

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, що і зроблено позивачкою шляхом подання позовної заяви до суду щодо усунення перешкод у користування майном, яке належить їй на праві приватної власності.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку, проте, проте, ці норми матеріального права стосуються збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми наймачами житла в державному житловому фонді.

Збереження права користування в разі тимчасової відсутності фізичної особи передбачене також і щодо приватного житлового фонду.

Проте, згідно п. 5 ППВС України № 2 від 12.04.11985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, суд застосовує до даного спору норми цивільного законодавства, - норму ЦК України, зокрема, ст. 391, 405 ЦК України.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Однак, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідачка по справі, - ОСОБА_2 не проживає у будинку, який належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 з червня 2017 року (підтверджується довідкою № 91 від 01.06.2018 року, яка видана виконавчим комітетом Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області), тобто, близько 1 року та 3 ьох місяців не проживає на житловій площі позивачки, яка належить їй на праві приватної власності.

Далі, згідно п. 10 ППВС України № 2 від 12.04.11985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття особи на постійне місце проживання суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на не визначений строк, тощо).

З огляду на фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та норми права, вказані вище судом, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 втратила своє право на користування житловим приміщенням, - будинком, який належить позивачці ОСОБА_1, внаслідок відсутності відповідачів за даною житловою площею без поважних причин понад один рік, та вибуттям відповідачів на інше місце проживання.

Так як на житловій площі позивачки ОСОБА_1 зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, у позивачки виникають проблеми щодо користування будинком, - щодо оформлення субсидії на сплату комунальних послуг, суттєво обмежується її право власності в частині користування, розпорядження, чим об»єктивно порушуються права позивачки ОСОБА_1, як власника будинку.

Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкоюОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 не укладався договір найму житлового приміщення, що і дає підстави суду застосувати положення ст. 391 ЦК України.

Також суд при вирішенні даного спору керувався правовою позицією Верховного суду України в справі № 6 92цс15, в якій зокрема, зазначено наступне, - передбачений статтею ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Окрім того, слід зазначити, що у відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 p. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 22715736 - 1 - 1 від 01 червня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Суд вважає, що в зв»язку з задоволенням позову, судові витрати слід стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 3, 15, п. 2 ч. 1 ст. 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою село Іваньки Погребищенського району Вінницької області, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2, виданий 14 вересня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_1, яка з 05.02.1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, у користуванні житловим будинком, який розміщено за адресою: 09253, АДРЕСА_4, який на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видано 18.01.1991 року виконавчим комітетом Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці село Іваньки Погребищенського району Вінницької області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2, виданий 14 вересня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_1, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратили право користування житловим будинком, який розміщено за адресою: 09253, АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки село Іваньки Погребищенського району Вінницької області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2, виданий 14 вересня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_1, кошти в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого позивачкою ОСОБА_1 судового збору при подачі позовної заяви.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.

С