АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1243/2018
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Київ

Справа № 752/18569/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

відповідачі - ОСОБА_4, ПАТ комерційний банк «Експобанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, постановлену у складі судді Новак А.В. в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є., Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ КБ «Експобанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є., Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним.

Одночасно ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборону здійснювати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність.

Вказувала, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва визнано права власності на спірну квартиру за ПАТ КБ «Експобанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, тому вважає, що відмова у забезпеченні позову може зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі. Зазначала, що спірна квартира є її та її малолітньої дитини єдиним місцем проживання, тому у разі реєстрації спірної квартири за банком, який знаходиться на стадії ліквідації, останній може відчужити квартиру третім особам.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання сторони не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши думку представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ КБ «Експобанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є., Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 25 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Експобанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є., предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборону здійснювати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру, ОСОБА_2 посилалась на те, що даний спір стосується спільного майна подружжя, яке відповідач ОСОБА_4 незаконно, без її згоди передав в іпотеку банку. На сьогоднішній день існує судове рішення, яким визнано за банком право власності на спірну квартиру в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки і вказане рішення набрало законної сили, що є підставою для державної реєстрації права власності на майно за банком, що є недопустимим до вирішення даного спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявник не надав доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований нею спосіб в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Будь-яких інших причин, у зв'язку з якими необхідно здійснити забезпечення саме у такий спосіб, позивачем наведено не було, суду не було надано доказів на обґрунтування мотивів необхідності забезпечення позову, а також не надано доказів того, що з боку банку мають місце будь-які протиправні посягання на спірну квартиру.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України (в редакції 2004 року, що діяла до 15 грудня 2017 року), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції 2004 року, що діяла до 15 грудня 2017 року), позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України (в редакції 2004 року, що діяла до 15 грудня 2017 року) передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує договір іпотеки від 25 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Експобанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 і яка є спільним майном подружжя, що визначено шлюбним контрактом від 20 червня 2003 року.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 28 487 983 грн. 87 коп. за договором відновлюваної кредитної лінії № 05/КЛ-2006 від 26 квітня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за ПАТ «КБ «Експобанк».

Виходячи зі змісту заяви та поданих заявником доказів, суд апеляційної інстанції вважає правильним посилання суду першої інстанції на те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2 носять немайновий характер, тому заявлений позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки рішення суду в разі задоволення позову не передбачатиме вчинення будь-яких дій щодо його виконання, а буде встановлювати лише певний факт.

Оскільки подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Вжиття заходів забезпечення позову у цій справі не може впливати або перешкоджати виконанню рішення суду, ухваленого в іншій справі, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відмова у забезпеченні позову може зробити неможливим виконання рішення у цій справі, враховуючи наявність заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року, яке знаходиться на стадії виконання, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова суду складена 19 січня 2018 року.

Суддя-доповідач: Судді: