Провадження № 2/522/6902/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2),- третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр.-т Добровольського, 106) , Служба у справах дітей Одеської міської ради (65026, м. Одеса, вул.. Дерибасівська, 8) про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 після припинення фактичних шлюбних (сімейних) відносин між ними не цікавився життям їхньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виявляв бажання приймати участь у її вихованні та за вказаний вище період часу не допомагав матеріально. У відповідності до наданих до заяви документів та характеристик - ОСОБА_2 жодного разу не відвідував нашу спільну доньку в дитячому садку, не приходив до додому. У висновку дитячого психолога зазначено, що ОСОБА_3 не знає свого біологічного батька та вважає своїм батьком ОСОБА_12, що також підтверджується характеристиками наданими сусідами. Всі питання щодо виховання їхньої спільної доньки - ОСОБА_3 вирішуються самостійно ОСОБА_1 без участі та підтримки з боку ОСОБА_2. Дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1. Жодного вчинку, який міг би позитивно відобразитись на вихованні дитині, Відповідач за весь час життя дитини не здійснив.

Враховуючи вказане вище, з метою захисту прав та інтересів дітей позивач звернулась до суду із вказаним позовом, яким просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача в судове засідання з'явилась, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без технічної фіксації судового процесу.

Відповідач з'явився в підготовче судове засідання, про час, дату та місце розгулу справи був повідомлений належним чином у порядку визначеному чинним законодавством, про що свідчить розписка. Яка містися в матеріалах цивільної справи, на розгляд справи по суті не з'явився, жодних заяв, повідомлень не надавав, відзив не подав.

Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з її відпусткою, але не надано доказів про те, що представник відповідача перебуває у відпустці у відповідності до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому причини неявки вважаються неповажним.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку визначеному чинним законодавством, що стверджується відповідними поштовими повідомленнями, які знаходяться у матеріалах справи. У висновку органу опіки та піклування Суворовської рай адміністрації Одеської міської ради від 25 вересня 2018 року вказав про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вказане вище, суд здійснює розгляд справи зі згоди представника позивача без технічної фіксації та сторін справи, які повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним.

Згідно із ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2 від 24.07.2014 року, батьком дитини зазначений ОСОБА_2, а матір'ю ОСОБА_1.

З 2013 по 2015 роки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Рішенням Приморського районного суду м Одеси від 01.06.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав.

Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України) позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.09.2018 року № 01-05-3/376 вх про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, захищаючи права та інтереси дітей, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із письмових пояснень ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_7 вбачається, що, з самого народження вихованням, утриманням, навчанням дитини ОСОБА_3, займається сама мати ОСОБА_1, батько будь-якої участі в житті дитини не приймає.

Відповідно до інформації , наданої одеським ДНЗ «Ясла-садок» № 29, який відвідує малолітня ОСОБА_3, батько в житті дитини участі не бере, не приводив не забирав з садку, не телефонував щодо стану здоров'я та самопочуття.

У відповідності до висновку дитячого психолога ОСОБА_11 від 15.05.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, боїться зустрічей з біологічним батьком, вважає його чужим дядею, своїм батько вважає вітчима - ОСОБА_12.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що позивачем було доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ними від виконання свого батьківського обов'язку по відношенню до його дитини.

Крім того, суд при ухваленні рішення враховує практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (постанова КЦС ВС у справі № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018 року):

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки ОСОБА_3, не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2),- третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (65025, м. Одеса, пр.-т Добровольського, 106) , Служба у справах дітей Одеської міської ради (65026, м. Одеса, вул. Дерибасівська, 8) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

24.10.18