Справа № 159/3290/17
Провадження № 2/159/56/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Жукової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23 березня 2011 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової поліції Державної податкової адміністрації у Волинській області винесено постанову про порушення відносно нього, як директора ТзОВ «Сотерн» кримінальної справи за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України (далі - КК) якою інкриміновано ухилення від сплати податків на загальну суму 2282,06 тис. грн. Того ж дня накладено арешт на майно товариства і особисте майно ОСОБА_1. 28 березня 2011 року проведено обшук в офісі товариства та в житлі директора, під час якого вилучено усю оргтехніку та документацію, чим фактично припинено діяльність товариства.

15.07.2011 року слідчим закрито провадження проти ОСОБА_1 за відсутністю складу злочину та порушено кримінальну справу за фактом вчинення невстановленими особами злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст.201 КК України. Однак 26.06.2012 року постановою слідчого зазначена кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину за ч.3 ст.212 КК.

ОСОБА_1, маючи намір у 2017 році розпорядитись належним йому на праві власності помешканням, довідався про не зняття слідчим при закритті провадження арешту на майно, накладене постановою слідчого відділу податкової поліції від 23.03.2011 року. Після неодноразових звернень до прокуратури Волинської області та суду арешт було знято лише постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУ НП у Волинській області від 25.03.2017 року.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 посилаючись на право на відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, незаконного обшуку та накладенням арешту на майно, керуючись ст..1176 Цивільного кодексу України (далі-ЦК), Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив відшкодувати йому за рахунок держави моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 21000,00 грн, частку, належну у статутному капіталі ТОВ «Сотерн» в розмірі 55321,00 грн, суму втраченого заробітку в розмірі 93421,00 грн, майнову шкоду у вигляді внесків до фондів державного загальнообовязкового страхування в розмірі 30376,73 грн, судові витрати за оскарження дій державних органів до суду в розмірі 6653,50 грн, інші витрати у вигляді комісій банків при прийнятті платежів в розмірі 100,00 грн.

Ухвалою суду від 23 січня 2018 року провадження в частині усіх вимог, окрім відшкодування моральної шкоди, закрито.

Таким чином, предметом розгляду у цій справі є відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу у виді підписки, незаконного обшуку і незаконного арешту майна.

Обґрунтовуючи заявлений розмір відшкодування моральної шкоди на рівні 500 000,00 грн, позивач ОСОБА_1 зазначив, що був директором та учасником успішного товариства, діяльність якого фактично припинено через неправомірні дії органу досудового розслідування. Порушення щодо нього, як директора товариства кримінальної справи без жодних на те вагомих підстав, негативно вплинуло на його репутацію, підірвало стан здоровя та змусило постійно приймати участь у слідчих діях, виправдовуватись перед друзями, членами сімї і діловими партнерами. Протягом 2011-2012 років він біля пяти разів проходив лікування через погіршення стану здоровя. Тривале кримінальне переслідування змусило його вживати додаткових зусиль для відновлення нормальних стосунків з оточуючими, для матеріального забезпечення сімї, загострило почуття тривоги та неможливості досягти справедливості.

Враховуючи викладене, просив відшкодувати йому завдану моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 позов підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 управління Державної фіскальної служби України у Волинській області ОСОБА_3 проти позову заперечила з тих мотивів, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 мало місце в період з 28.03.2011 по 26.06.2012, а не до 25.03.2017, як зазначає позивач, жодні запобіжні заходи щодо позивача органом досудового слідства не обирались, під час обшуку особисті речі не вилучались. Крім того, відсутні судові рішеннями, якими б визнавались дії слідства неправомірними, що у сукупності, на думку представника відповідача, свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

В поданому письмовому запереченні представник відповідача Державної казначейської служби України у задоволенні позову щодо Державної казначейської служби просив відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що казначейство не несе відповідальності за дії інших державних органів.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Як встановлено в ході судового розгляду справи 23 березня 2011 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації у Волинській області на підставі матеріалів перевірки фінансово-господарської діяльності спільного українсько-польського підприємства ТзОВ «Сотерн» за 2010 рік порушено кримінальну справу відносно директора ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Порушено кримінальну справу відносно невстановлених осіб за фактом підробки документів за ч.1 ст.358 КК України.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі постанови слідчого СВ ПМ ДПА у Волинській області від 23.03.2011 державним реєстратором внесено 24.03.2011 відомості про арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою м.Бердичів, вул. Металістів,28/32, яка належить ОСОБА_1 на праві власності

28 березня 2011 року на підставі постанови суду в житлі та в автомобілі ОСОБА_1 проведено обшук, про що складено протоколи (арк..14,18, т.4 кримінальної справи №55-021-11).

Постановою слідчого від 15 липня 2011 року кримінальне провадження відносно директора СП «Сотерн» ОСОБА_1 за ч.3 ст.212 КК закрито за відсутністю складу злочину. Порушено кримінальну справу за фактом вчинення невстановленими особами даного злочину. (арк. 22, т.6 кримінальної справи).

15 серпня 2011 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури Волинської області постанову слідчого про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 скасовано. Досудове слідство відновлено. (арк..222, т.6 кримінальної справи).

29 серпня 2011 року постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Волинській області кримінальну справу відносно директора СП «Сотерн» ОСОБА_1 за ознаками злочину ч.3 ст.212 КК України закрито за відсутністю складу злочину. Порушено кримінальну справу по факту вчинення невстановленими особами злочинів за ч.3 ст.212, ч.1 ст.201 КК України. (арк. 239, т.6 кримінальної справи).

16 грудня 2011 року ОСОБА_1 допитано в якості свідка.(арк.249, т.6 кримінальної справи).

30 січня 2012 року постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Волинській області кримінальне провадження за фактом умисного ухилення службовими особами СП «Сотерн» від сплати податків в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України закрито за відсутністю складу злочину (арк..74, т.22 кримінальної справи)

Постановою прокурора відділу нагляду за дотриманням законодавства Волинської області від 27 лютого 2012 року постанова про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1М скасована. Відновлено досудове розслідування (арк.. 83 т.22 крим. справи)

Остаточно кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.212 КК закрито постановою старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу Державної податкової служби у Волинській області за відсутністю складу злочину 26 червня 2012 року(арк..187, т.22, кримінальної справи)

При винесенні постанови про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 слідчий не скасував арешт на майно .

06 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Волинської області із заявою про усунення виявлених порушень його прав.

21 березня 2017 року в рамках кримінального провадження №55-021-11 було відновлено досудове розслідування за ч.1 ст.358 КК України, 24 березня 2017 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області винесено постанову про скасування арешту на майно ОСОБА_1М.(арк..13 додатку до т.23 крим. справи).

Таким чином в судовому засіданні доведені твердження позивача про перебування під слідством, закриття провадження за відсутністю складу злочину, проведення за час слідства обшуку в житлі та автомобілі, накладення арешту на майно позивача.

При цьому, матеріали кримінальної справи №55-02111 не містять даних про предявлення ОСОБА_1 обвинувачення за правилами Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року), чи повідомлення про підозру за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, також відсутні відомості про застосування органами досудового слідства запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, тому вимогу про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, застосування запобіжного заходу є недоведеними.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за незаконний обшук та арешт майна, суд керується наступним.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, проведення у позивача обшуку та накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, яке згодом закрито за відсутністю складу злочину, дає право позивачу на відшкодування моральної шкоди за весь час перебування під слідством за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

Виходячи з цих положень законодавства суд вважає помилковими покликання представника Державної фіскальної служби України у Волинській області на необхідність відмови у позові через відсутність судового рішення, яким би було констатовано неправомірність дій органу досудового розслідування.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону передбачено, що у випадках незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Відповідно до ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

В силу ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Отже, межі відшкодування шкоди за час перебування під слідством визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування ( правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2203 цс15 від 02.12.2015).

Судом встановлено, щоОСОБА_1 перебував під слідством 15 місяців - з 23.03.2011 до 26.06.2012, тобто з моменту порушення відносно нього кримінальної справи і накладення арешту на його майно до моменту її закриття за відсутністю в діях особи складу злочину.

Такий висновок суду відповідає положенням ст..212 КПК (1960 в редакції чинній на час виникнення правовідносин), якою визначено, що досудове слідство закінчується складанням обвинувального висновку або постанови про закриття справи.

Твердження позивача про перебування під слідством до 24.03.2017 року ( до моменту скасування арешту) не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 3200 грн.

Разом із тим, суд вважає необхідним при визначенні розміру компенсації моральної шкоди застосувати положення ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №17774-VШ від 06 грудня 2016 року, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує, що на час ухвалення рішення розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб збільшився, а тому приймаючи до уваги, що відшкодування шкоди не може бути меншим як 1600 грн. за кожен місяць перебування під слідством, суд вважає за можливе цю суму визначити в розмірі 26 430 грн. (15х1762), виходячи із роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) суд, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності, ураховуючи обставини справи, характер порушень прав позивача та їх тривалість, наслідки таких порушень.

Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди підлягає безспірному списанню казначейством з відповідного рахунку Державного бюджету України, як це передбачено п.35 постанови Кабінету міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України, суд виходить з того, що державні органи як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобовязаннями. Держава не відповідає по зобовязаннях державних організацій, які є юридичним особами, а у і організації не відповідають по зобовязаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобовязаннями коштами, які є у її розпорядженні. (Рішення Конституційного Суду №12-рп/2001 від 03.10.2001 року).

Задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача ОСОБА_5 представив в судове засідання квитанцію та розрахунок оплати витрат на правничу допомогу, згідно якого адвокатом витрачено 25 годин на професійну правничу допомогу на суму 10000 грн.

При визначенні розміру витрат на правову допомогу понесених позивачем, що підлягають відшкодуванню, суд враховує характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, часу, витраченого адвокатом на участь у судових засіданнях та на вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями (ознайомлення з матеріалами справи, підготовки запитів, заяв та клопотань). З врахуванням положень ч. 4 ст. 137, 141 ЦПК України з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 належить стягнути 10000 грн. витрати на правничу допомогу понесених ним витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями ст. ст. 10, 12, 133, 137, 141, 247, 264-265, 272 ЦПК України, статтями 1, 2,3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування відмовити повністю.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), 26430,00 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять ) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

В решті позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, які не були присутні при його оголошенні протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 30 січня 2018 року.

Головуючий В.О.Лесик