Постанова

Іменем України

29 січня 2018 року

м. Київ

справа № 229/2048/16-ц

провадження № 61-1475св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від

15 вересня 2016 року у складі судді Рогозіної С. О. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів

Папоян В. В., Біляєворї О. М., Кішкіної І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_9 укладено кредитний договір № DNH4TP82760292, згідно умов якого ОСОБА_9 отримала кредитні кошти в розмірі 5 094 грн 60 коп. строком до 01 жовтня 2007 року.

ОСОБА_9 згідно умов договору, зобовʼязалася повернути кредит та сплатити проценти. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 21 по 28 числа кожного місяця позичальник повинна надавати банку щомісячний платіж у сумі 485 грн 27 коп. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. При порушенні позичальником зобовʼязань по погашенню кредиту, вона сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6 % на місяць, які нараховуються від суми залишку непогашеної заборгованості.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої збовʼязання за кредитним договором, надав ОСОБА_9 кредитні кошти. Однак, в порушення взятих на себе зобовʼязань ОСОБА_9 належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість по відсоткам, яка за період з 20 травня 2011 року по 20 травня 2016 року становить 17 828 грн

79 коп.

Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із

ОСОБА_9 на свою користь заборгованість по відсоткам за договором № DNH4TP82760292 від 01 жовтня 2006 року в розмірі 17 828 грн 29 коп. Стягнути із ОСОБА_9 на свою користь судовий збір в розмірі

1 378 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня

2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня

2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

07 грудня 2016 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» - СокуренкоН. В. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від

29 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») у якому термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років, а тому строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_9 укладено кредитний договір якій оформлений у вигляді Заяви позичальника № DNH4TP82760292, яка фактично є кредитним договором, що укладено у письмовій формі та підписано сторонами.

Відповідно до цієї Заяви відповідач отримав кредит у сумі 5 094 грн 60 коп. строком на 12 місяців (до 01 жовтня 2007 року включно) з відсотковою ставкою 2,09 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, у сумі 485 грн 27 коп.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, у тому числі заборгованість за відсотками за період з 20 травня 2011 року по 20 травня 2016 року в розмірі 17 828 грн.

З наданого позивачем розрахунку убачається, що платежі боржником не здійснюються з жовтня 2006 року.

Зміст частини першої статті 1054, частини першої статті 1055 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

За умовами частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статтей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давнісгь встановлюсться тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно зі статтею 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підствою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності та позивач не ставив питання про поновлення пропущенного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, то суд першої інстанції, з висновкомя кого погодився суд апеляційної інстанції посилаючись на статті 257, 526 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції не приймає до уваги доводи касаційної скарги щодо збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника; позивачем не надано наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1926цс15).

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені представником ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником СокуренкоНаталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська