Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1396/16-ц
Провадження № 2/674/22/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

за участю:

секретаря Мудрицької Л.В.

позивача -відповідача ОСОБА_1

відповідача -позивача ОСОБА_2

представника відповідача-позивача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

визнання права власності на будинок

(ціна позову 18 789 грн.)

та позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

ОСОБА_1,

яка діє в інтересах неповнолітнього сина

ОСОБА_5,

третя особа : виконавчий комітет Дунаєвецької міської

ради Хмельницької області як орган опіки та

піклування

про усунення перешкод у користуванні майном

шляхом виселення із житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2016 року позивачка відповідачка ,ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу дійсним, визнання права власності на будинок, посилаючись на те, що в березні 2008 року вона мала намір купити належний громадянину ОСОБА_6 на праві власності (свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Дунаєвецької районної ради Хмельницької області 08.05.2002 року б/н ) жилий будинок №31, що по вул. Гагаріна с.Катеринівка Дунаєвецького району Хмельницької області з відповідними господарськими спорудами. З останнім в усній формі домовились про ціну будинку - 4000 грн./еквівалент 800 доларів США, порядок розрахунку та оформлення договору купівлі-продажу після повного з ним розрахунку. Після вказаної вище домовленості, ОСОБА_6 передав їй ключі від будинку та технічний паспорт на нього, забрав з будинку все належне йому майно, власні речі, знявся із реєстраційного обліку та переїхав проживати в інший населений пункт.

Окрім того, 25 березня 2008 року останній надав їй та сімї дозвіл на реєстрацію місця проживання за адресою розташування придбаного будинку, що підтверджується відповідною заявою ОСОБА_6 на імя начальника Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Тоді ж, в присутності свідків, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було передано ОСОБА_6 1000 грн., як перший грошовий внесок за придбаний будинок, після чого розпочала в ньому проживати з сімєю та користуватись земельною ділянкою. Будинок був приведений у належний технічний стан, здійснено ремонт.

Позивачка неодноразово просила ОСОБА_6 оформити купівлю-продаж будинку відповідно до закону, але він з різних підстав ухилявся, відвідини до нотаріуса відкладав на майбутнє.

В червні 2010 року ОСОБА_6 посварився з дружиною та деякий час проживав у неї. 10 червня 2010 року ОСОБА_6 попросив розрахуватись за куплений будинок, пообіцявши, після відвідин сина, який проживає в іншій місцевості, оформити належним чином договір купівлі - продажу будинку. Того ж дня, надав їй відповідну розписку, що вона розрахувалась за проданий будинок та що він отримав доплату в сумі 3000 грн.

В подальшому ОСОБА_6 свою обіцянку поїхати в м.Дунаївці та оформити в нотаріуса договір купівлі - продажу будинку не виконав.

09 вересня 2014 року ОСОБА_6 помер і в кінці 2015 року їй стало відомо про наявність заповіту, відповідно до якого останній все своє майно заповів ОСОБА_2.

Смерть ОСОБА_6 є обставиною, яка унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу, здійснити реєстрацію права власності житлового будинку, чим порушуються її права, а тому змушена звернутися до суду і просить визнати договір купівлі продажу житлового будинку дійсним та визнати за нею право власності на нього.

21 червня 2016 року відповідач-позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з уточненими позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, третя особа: виконавчий комітет Дунаєвецької міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового приміщення посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться в с.Катеринівка вул..Гагаріна,31, Дунаєвецького району, який успадкував за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 07.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом , яке видане 08.12.2015 року приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу.

Отримавши спадкове майно у власність, виявив, що в будинок без жодних підстав вселилася відповідачка ОСОБА_1. На неодноразові спроби звільнити помешкання, наштовхувався на опір та погрози. Звернення до районного відділу поліції результатів не дали. Єдиною можливістю відновити своє порушене право на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідачку обовязку усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення з житлового будинку відповідачки з її малолітнім сином.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 21 березня 2017 року дані позови обєднано в одне провадження, оскільки стосуються одних і тих самих осіб, позовні вимоги є однорідними, а також підлягають дослідженню одні і ті ж докази.

Позивачка відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 в судовому засіданні просили задовольнити позов про визнання договору купівлі -продажу будинку дійсним, і зокрема ОСОБА_1 пояснила суду, що вселилася в спірний будинок з дозволу попереднього власника ОСОБА_6, сплативши останньому обумовлену ними вартість домоволодіння. Окрім того, вказує на те, що при житті ОСОБА_6 звертався із заявою до Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області з проханням вирішити питання про приписку ОСОБА_1 до його будинку по вул.Гагаріна,31 в с.Катеринівка. Стверджує, що іншого житла немає. Надала суду копії документів, на які посилалася, як на докази своїх позовних вимог. Просить їх задовольнити. Позов ОСОБА_2 не визнають і в задоволенні просили відмовити.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 свій позов підтримали повністю, з посиланням на докази, та наполягають на усунені перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зобовязання відповідачки звільнити будинок і зокрема відповідач позивач ОСОБА_2 пояснив суду, що 08 грудня 2015 року оформив спадщину та є власником будинку №31 по вул.Гагаріна, в с.Катеринівка, який успадкував по заповіту від ОСОБА_6, що помер 07.09.2014 року. В будинку проживає ОСОБА_1, яка після смерті колишнього власника та без його відому, шляхом злому дверного замку, вселилася в будинок. Протягом тривалого часу використовує будинок для власних потреб, проживаючи у ньому, користується присадибною земельною ділянкою, городом, господарськими будівлями та спорудами, за електропостачання не сплачує, оскільки особовий рахунок в РЕС відкритий на його імя, не допускає його, як власника, до домоволодіння, погрожуючи фізичною розправою. Відповідачка демонтувала огорожу (металевий паркан) та продала його як, металобрухт. ОСОБА_1 не є членом його сім'ї , угоди про проживання в належному йому будинку ні з ним, ні з попереднім власником, вона не укладала. В добровільному порядку звільнити житло шляхом виселення не бажає.

В зв'язку з неправомірною поведінкою та неможливістю вселитись до житлового будинку був змушений звернутись до Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області, постановою якого в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 відмовлено і рекомендовано з приводу вселення звернутись з позовом до Дунаєвецького районного суду.

Стверджує, що колишній власник будинку ОСОБА_6 не міг продати свій будинок ОСОБА_1, оскільки між ними були неприязні стосунки, а надані відповідачкою копії розписок про отримані ОСОБА_6 грошові кошти, є підробленими, а тому неправдивими, тому в задоволенні її позову просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони ,представників сторін, свідків, вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок задоволенню не підлягає , а позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового приміщення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником будинку в с.Катеринівка по вул. Гагаріна, 31 Дунаєвецького району Хмельницької області був ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про право на власність від 12.08.2014р., витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.08.2014р., інвентарною справою домоволодіння, яка надана Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» .

07 вересня 2014 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно довідки Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області № 253 від 05.03.2015 року ОСОБА_6 на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав та був зареєстрований один. Інших зареєстрованих осіб не було (т.1 а.с.105).

За життя, ОСОБА_6, 14 травня 2012 року зробив заповіт на випадок своєї смерті і все своє майно заповів ОСОБА_2, який посвідчено секретарем Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстровано в реєстрі за № 12.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 2015 року , яке посвідчено приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу , зареєстровано в реєстрі за № 1927, ОСОБА_2 отримав в спадщину житловий будинок, що знаходиться в с.Катеринівка по вул.Гагаріна,31 Дунаєвецького району Хмельницькї області. Право власності на житловий будинок ОСОБА_2 зареєстровано 08.12.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 49307054 ( т.1 а.с.147).

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 в поданих нею до суду позовних вимогах зазначає, що при житті ОСОБА_6, в березні 2008 року, домовилася з ним про купівлю продаж будинку, який знаходиться в с.Катеринівка по вул. Гагаріна,31 Дунаєвецького району і заплатила йому 4000 грн., тобто кошти за які усно домовилися з власником, про що надала копії розписок. Також зазначила, що вона зареєстрована в даному будинку зі згоди власника ,який написав заяву, щоб її зареєстрували в будинок. Договір купівлі-продажу не оформили нотаріально, бо ОСОБА_6 ухилявся від його оформлення.

Згідно з вимогами ст.657 ЦК України ,договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 та ч.3 ст.640 цього Кодексу такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, до моменту державної реєстрації договір купівлі продажу юридично не є укладеним.

У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається ( ст. 220 ЦК України).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачкою відповідачкою ОСОБА_1 надано суду копію розписки від 25 березня 2008 року, яку писала від імені ОСОБА_6, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, депутат села Катеринівка - ОСОБА_9 про те, що він взяв завдаток за хату в сумі 1000 грн. від громадянина ОСОБА_13 в присутності депутата та ОСОБА_1,ОСОБА_7, ОСОБА_10,ОСОБА_11 та копію розписки від 10 червня 2010 року з якої видно, що ОСОБА_6 дає розписку ОСОБА_1 проте, що вона розрахувалася з ним за проданий ним будинок та доплатила йому 3000 грн.

Разом з тим, суд критично оцінює подані позивачем -відповідачкою ОСОБА_1 письмові докази, достовірність яких не дає підстави встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). На вимогу іншої сторони, а також суду, ОСОБА_1 не надала оригіналів розписок, що позбавляє суд можливості обєктивно оцінити подані нею докази, встановити наявність чи відсутність обставин, якими сторона обґрунтовує свої позовні вимоги або заперечення.

Допитані судом як свідки, ОСОБА_7 та ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 підтвердили той факт, що дійсно ОСОБА_6 передавалися кошти в сумі 1000,0 грн., як завдаток, проте, за свідченням свідка ОСОБА_7, її колишній чоловік, ОСОБА_6, на наступний день повернув взяті гроші як завдаток, не маючи бажання продавати свій будинок. Водночас, свідок ОСОБА_9, що була присутня при передачі цих грошей, не змогла пояснити, чому в розписці стороною, яка давала гроші, вказаний ОСОБА_13, а не ОСОБА_1, як покупець, та чому в ній відсутній його підпис.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що до нього звертався ОСОБА_6, як до депутата, щоб він допоміг йому перевезти свої речі від ОСОБА_1 в с.Городиска.

Однак, слід зазначити, що свідок ОСОБА_7,яка прожила спільно з ОСОБА_6 22 роки , суду пояснила, що ОСОБА_6 передумав продавати хату. Документи на будинок ОСОБА_1 не давали. Розписки про отримання грошей чоловік нікому не писав. ОСОБА_1 збила чотири колодки на дверях будинку і гонила їх з хати. ОСОБА_6 виганяв її з хати,звертався в поліцію. Чоловік зробив заповіт на ОСОБА_2, він господар хати. Покійний чоловік прописаний був в с.Катеринівка вул..Гагаріна,31.

Оскільки вчинення правочину доводиться письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.2 ст.218 ЦК України).

Як вбачається із наданих позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 копій документів, у суду фактично відсутні будь - які докази, які б свідчили про укладення договору купівлі-продажу будинку або домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору, що свідчить про те, що договір купівлі продажу житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не укладався, а тому позивачка не може набути права власності за договором на будинок, власником якого на даний час є ОСОБА_2 За таких обставин ОСОБА_1 не набула права володіти, користуватися, розпоряджатися цим майном на власний розсуд, як про це сама стверджує .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі продажу жилого будинку дійсним та визнання права власності на нього, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що в житловому будинку, який знаходиться в с.Катеринівка вул. Гагаріна,31 Дунаєвецького району Хмельницького району зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 04.05.2017р., довідкою, виданої колишньою Миньковецькою сільською радою Дунаєвецького району № 906 від 17.06.2015р., хоча з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 2011-2020 року по .Миньковецькій сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області вбачається, що в посподарському номері по вул.Гагаріна,31 с.Катеринівка Дунаєвецького району зареєстрований ОСОБА_6, а ОСОБА_1 зареєстрована в погосподарському номері по вул.Зарічна,18 с.Катеринівка Дунаєвецького району.

Факт проживання ОСОБА_1 в будинку, який належав ОСОБА_6І, власником якого на даний час є ОСОБА_2, сторонами не заперечується. Як підставу свого вселення та подальшого проживання в спірному будинку, ОСОБА_1 вказує на копії заяви ОСОБА_6 до Дунаєвецького РВ УМВСУ про свою згоду на її прописку до спірного будинку, датовану 25.03.2008 року; копіями розписок, наданих нею до суду: від 25.03.2008 р. про отримання ОСОБА_6 1000,00 гривень завдатку та від 10.06.2010 року про отримання ним же 3000,0 грн., як остаточна доплата за житловий будинок.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права.

Згідно положень ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч.2 ст. 64 ЖК України відповідачка ОСОБА_1 не відноситься до членів сімї власника будинку, тобто позивача, однак на його вимоги про звільнення не реагує, виселятись не бажає.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Отже право члена сімї власника будинку користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сімї власника будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком, оскільки є похідним від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), а тому проживання її в будинку №31 по вул. Гагаріна с.Катеринівка Дунаєвецького району Хмельницької області порушує житлові права позивача та є підставою для їх захисту .

Давши належну оцінку цим обставинам, виходячи із вище зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 підлягають виселенню із будинку, належного ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі, що становлять 551 грн. 20 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 141, 133, 263, 265, 268 ЦПК України, ст..ст. 16, 218, 220, 317, 319, 386, 391, 405, 810 ЦК України,суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок (ціна позову 18 789 грн.) відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, третя особа: виконавчий комітет Дунаєвецької міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового приміщення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком по вул.Гагаріна,31 в с.Катеринівка Дунаєвецького району Хмельницькій області шляхом виселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5 з даного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач відповідачка ОСОБА_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1, виданий Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області 06.06.2006р.

Відповідач - позивач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Третя особа: виконавчий комітет Дунаєвецької міської ради, місце знаходження: м.Дунаївці вул.Шевченка,50 Хмельницької області, .

Суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні описки чи арифметичні помилки.

Дата складання повного судового рішення 22 січня 2018 р.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук