РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"18" січня 2018 р. 145/1511/17

2/145/82/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що йому на праві власності належить 51/100 частина житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1.

49/100 часток даного житлового будинку належало його батьку, ОСОБА_5. Він, 08 червня 2001 року, подарував належну йому нерухомість його сестрі ОСОБА_4, яка 24 лютого 2012 року отримала свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на 49/100 часток житлового будинку з приналежними господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташованого в АДРЕСА_1. Дане свідоцтво зареєстровано в КП „ ВООБТІ" 20 березня 2012 року. Даний житловий будинок поділено на два окремих домогосподарства з окремо обладнаними входами та окремо огородженими подвір'ями та земельними ділянками.

В цьому будинку зареєстровані дві його доньки, відповідачки в даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Відповідачки, як члени сім'ї, мали право користуватись належним йому житлом. ОСОБА_2 вже на протязі останніх 9 років, а ОСОБА_3 на протязі останніх 6 років в даному будинку не проживають, його житлом не користуються.

В нього виникла необхідність розпорядитись належною йому нерухомістю реєстрація відповідачів в даному житлі перешкоджає йому це зробити.

Так склались життєві обставини, що, на його думку, без поважних на то причин, його дочки перестали спілкуватись з ним та підтримувати всілякі стосунки, тому розраховувати на те, що вони добровільно скасують свою реєстрацію в належному йому житлі в нього немає жодних підстав. Тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житлом в будинку під номером АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, пояснив, що відповідачки виїхали в Крим і уникають спілкування з ним.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, через оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" № 241 від 21.12.2018 року, заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування даним житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

ОСОБА_1 на праві власності належить 51/100 частина житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі-продажу від 01 вересня 1987 року (а.с. 7), зареєстрованим в КП „ ВООБТІ" 16 вересня 1987 року.

49/100 часток даного житлового будинку належало ОСОБА_5. Він, 08 червня 2001 року, подарував належну йому нерухомість сестрі позивача ОСОБА_4, яка 24 лютого 2012 року отримала (взамін договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Л.А. від 08.06.2001 року за реєстром № 1035) свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на 49/100 часток житлового будинку з приналежними господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташованого в АДРЕСА_1. Дане свідоцтво зареєстровано в КП „ ВООБТІ" 20 березня 2012 року (а.с. 17-18).

В цьому будинку зареєстровані дві її доньки, відповідачки в даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Відповідачки, як члени сім'ї, мали право користуватись належним позивачу житлом.

ОСОБА_2 вже на протязі останніх 9 років, а ОСОБА_3 на протязі останніх 6 років в даному будинку не проживають, даним житлом не користуються, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22 вересня 2017 року (а.с. 15), довідкою КП «Гніваньводопостач» про склад сім'ї № 5924 від 21.09.2017 року (а.с. 16) та показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що вона сусідка позивача. Спочатку відповідачка ОСОБА_2 жила по АДРЕСА_1, в частині будинку, яка належала позивачу, приблизно в 2008-2009 році ОСОБА_2 вийшла заміж і невдовзі виїхала ніби в Крим і більше вона її не бачила. ОСОБА_3 ще залишалась в будинку батька, а через 2-3 роки виїхала ніби також в Крим, де проживає їхня мама і в м. Гнівані вона її більше не бачила. Вони живуть в "межу" і її вікна виходять на двір позивача, якби відповідачки з'являлись, вона б їх обов'язково побачила.

Свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що будинок, в якому він проживає надлежить 2 господарям 49/100 належить його дружині ОСОБА_4, а 51/100 належить ОСОБА_1 В своїй частині позивач проживає зі своєю дружиною, а його дочки давно вже там не живуть. Старша ОСОБА_2 виїхала в 2009 році, поїхала до мами в Крим, де вийшла заміж і залишилась там проживати. Молодша ОСОБА_6 приблизно в 2011 році також поїхала до мами і Крим і також там залишилась. Вони всі проживали в Ялті. Більше в будинок до батька не повертались, не приїжджали навіть коли помер їх дід.

Доказів на спростування позову суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 16, 383, 405, ЦК України, 71 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житлом в будинку під номером АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, по 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок з кожної.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.