АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/288/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 640/13903/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 04 вересня 2017 року (суддя Бородіна Н.М.), -

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним нотаріально посвідчений договір від 03 червня 2016 року в частині купівлі-продажу 1/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 (продавець) і ОСОБА_3 (покупець), та визнати за ним право власності на 1/12 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що його зведений брат по матері - ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2, придбав 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями за зазначеною вище адресою, але право власності за договором було оформлено за дружиною. У 2008 році шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 2/12 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями. Із заявами про прийняття спадщини після смерті брата звернулись мати спадкодавця ОСОБА_6 та його донька від іншого шлюбу - ОСОБА_7, які свідоцтва про право на спадщину не отримали. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 він звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини - 1/12 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Посилаючись на те, що 03 червня 2016 року ОСОБА_2 без його згоди продала 1/3 частину вказаного ОСОБА_3, чим порушила його право спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_6, крім того, такий договір порушує публічний порядок, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасн7иків справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що на час розгляду справи житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 10 серпня 2004 року (2/3 частини), та за ОСОБА_3 на підставі спірного договору купівлі-продажу, укладеному 03 червня 2016 року з ОСОБА_2 (1/3 частина).

Продавець за спірним договором - ОСОБА_2 набула права власності на 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1995 року.

Цей договір був укладений ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (братом позивача). У шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебували з 28 липня 1995 року, а 10 вересня 2008 року шлюб було розірвано за судовим рішенням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Встановлено також, що після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги - мати померлого - ОСОБА_6, та його донька - ОСОБА_10, проте жоден із них спадкові права не оформив, свідоцтва про право на спадщину не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (мати позивача). Після її смерті спадкоємцем першої черги є позивач - ОСОБА_1, який прийняв спадщину в установленому законом порядку.

Позивач просив визнати за ним право власності на 1/12 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування після смерті своєї матері - ОСОБА_1, оскільки вважав, що вона прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_9 і що спірна 1/12 частина складає спадкову масу.

При цьому ОСОБА_1 вважав, що факт належності померлому ОСОБА_9 1/2 частини від набутої ним у шлюбі з ОСОБА_2 1/3 будинку частину будинку є безспірним і не підлягає доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив із системного аналізу ст.ст.355,1216,1226,1258,1261 ЦК України, і вважав, що для спадкування частки у спільній сумісній власності на нерухоме майно, необхідно визначити розмір частки померлого власника - ОСОБА_9 у праві спільної сумісної власності, а таких вимог заявлено не було. Суд також зазначив, що без визначення спадкової маси, правові підстави для визнання за позивачем права власності на 1/12 частину спірної нерухомості відсутні.

Такий висновок є правильним.

За загальним правилом, предметом спадкування є майно, яке на момент смерті спадкодавця перебувало у його власності та увійшло до спадкової маси. Як правило, це безпосередньо те майно, яке зареєстроване за померлим.

У даному випадку спірне майно на час відкриття спадщини було зареєстровано за ОСОБА_2- колишньою дружиною померлого ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_9 вимог про визнання за ним права власності на частину набутого у шлюбі майна, зокрема 1/3 частини спірного житлового будинку, не заявляв.

З моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 і по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 таких вимог не заявляла і мати померлого - ОСОБА_6.

Слід звернути увагу і на ст.1297 ЦК України, яка передбачає обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таких дій ОСОБА_6 також не вчиняла.

Порядок спадкування частки померлого у спільній сумісній власності з іншими особами визначений Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

За змістом зазначеної Інструкції, позасудовий поділ частки померлого у спільному сумісному майні подружжя (колишнього подружжя) можливий лише за умови наявності згоди іншого з подружжя. Будь-якої іншої процедури дана Інструкція не передбачає. Не визначає такого порядку і ст.1226 ЦК України.

Таким чином, за змістом закону, у разі якщо спірне майно придбане за життя спадкодавця у шлюбі та зареєстровано на іншого з подружжя, який не дав згоди на виділ частки померлого у спільній сумісній власності подружжя позасудовим шляхом, і нотаріус відмовив спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець учасника спільної сумісної власності має право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності та відповідно визначити свою частку в такому майні.

При цьому спадкоємець повинен довести суду, коли саме було набуте майно, на яких підставах, чи дійсно таке майно має бути віднесене до спільного сумісного майна подружжя відповідно до положень СК України, чи то КпШС, оскільки сам факт набуття майна під час шлюбу не є беззаперечною підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Лише після встановлення судом, що спірне майно дійсно перебувало у спільній сумісній власності померлого та відповідача (іншого з подружжя) суд вправі визначити частку померлого у такому майні та відповідно визнати за спадкоємцем його частку.

Отже без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні, суд не вправі визнати право власності на частку майна за спадкоємцем.

Позивач таких вимог не заявляв, і такої процесуальної можливості не позбавлений.

Твердження позивача про те, що факт належності померлому ? частини набутого у шлюбі нерухомого майна, яке зареєстровано за ОСОБА_2 є безспірним і не потребує доказування, не ґрунтується на законі, як і твердження про те, що ОСОБА_6 прийняла у спадщину 1/12 частину спірної нерухомості.

Слід зазначити тако, що відповідно до п.3 спірного договору купівлі-продажу (а.с.47) відчужувана за договором 1/3 частка житлового будинку належить продавцю на праві особистої приватної власності.

Посилання в апеляційній скарзі на Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2010 року, якою позов ОСОБА_10 було залишено без розгляду за її заявою (а.с.111) правового значення для вирішення даного спору немає, як і заява про отримання ОСОБА_10 (донькою померлого) від ОСОБА_2 грошових коштів 01 квітня 2016 року (а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання в 1/12 частині недійсним договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року, суд виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих вимог.

Такий висновок суду ґрунтується на законі і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Як встановлено судом позивач не є стороною спірного договору і не довів суду, що цим договором беззаперечно порушено його право на спадщину.

Не містить апеляційна скарга і доводів, які б спростовували висновок суду, що спірний договір порушує публічний порядок і відповідно до ст.228 ЦК України є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до обґрунтування позовних вимог і цим доводам була надана відповідна правова оцінка судом першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 січня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова