АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/423/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Субчак Ю.Р.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути відсотки за користування позикою у сумі - 57176,03 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 08 листопада 2016 року складає 1461991 грн 02 к.; 79462 грн 19 к. - три відсотки річних; 572883 грн - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав у борг грошові кошти у розмірі 100000 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України станом на 28 лютого 2011 року 793270 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року, стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 28 лютого 2011 року у сумі 100000 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України складає 799000 грн 00 к.

Проте відповідач грошове зобов'язання перед позивачем не виконує, а тому позивач змушений звернутись із даним позовом до суду, за захистом свого порушеного права.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму три відсотки річних в сумі 79462 грн 19 к., проценти за користування позикою - 57176,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 листопада 2016 року становить 1461991 грн 02 к., а всього 1541453 грн 21 к., також вирішено питання про розподіл судових витрат

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішенні суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір позики укладений між сторонами є безвідсотковим договором, що встановлено рішенням по справі ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відсотків за договором позики. Також зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував строк позовної давності.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Та зазначала, що суд першої інстанції не врахував, що між сторонами укладено безвідсотковий договір позики, а тому рішення суду в частині стягнення відсотків вважає незаконним. Також вказувала, щодо стягнення три відсотки річних також вважав незаконним, оскільки сума заявлена поза межами позовної давності.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції частково не заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Та зазначав, що судом неправомірно не задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення, а тому просив скасувати рішення суду в цій частині та в решті рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в частині відмови у задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, в силу положень ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку перегляду не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав у борг грошові кошти у розмірі 100000 доларів США, що еквівалентно курсу Національного Банку України станом на 28 лютого 2011 року 793270 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року, стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 28 лютого 2011 року у сумі 100000 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України складає 799000 грн 00 к.(а.с.9 - 15).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналізнаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, яка нараховується за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Отже, з урахування викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що за договором позики укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач не має права на отримання відсотків за користування грошовими коштами, оскільки у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України має право на отримання відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що позикодавець має право на одержання від позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 та частиною першою статті 1048 ЦК України, є правильним та таким, що ґрунтується на законі.

Проте, колегія суддів вважає, необґрунтованими висновок суду про не застосування строку позовної давності з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи 25 липня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4 подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_2 (а.с.61).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся із позовом до Печерського районного суду м. Києва 08 листопада 2016 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи конверт (а.с.20), а тому перебіг позовної давності починається саме з дати направлення позивачем позовної заяви.

Відповідно до відомостей Національного банку України розміру облікової ставки за період:

- з 09 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року становить 6,5000%;

- з 14 квітня 2014 року по 16 липня 2014 становить 9,5000%;

- з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року становить 12,5000%;

- з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року становить 14,0000%;

- з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року становить 19,5000%;

- з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року становить 30,0000%;

- з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року становить 27,0000%;

- з 25 вересня 2015 року по 29 жовтня 2015 року становить 22,0000%;

- з 30 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року становить 22,0000%;

- з 18 грудня 2015 року по 28 січня 2016 року становить 22,0000%;

- з 29 січня 2016 року по 03 березня 2016 року становить 22,0000%;

- з 04 березня 2016 року по 21 квітня 2016 року становить 22,0000%;

- з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року становить 19,0000%;

- з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року становить 18,0000%;

- з 24 травня 2016 року по 28 липня 2016 року становить 16,5000%;

- з 29 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року становить 15,5000%;

- з 16 вересня 2016 року по 27 жовтня 2016 року становить 15,0000%;

- з 28 жовтня 2016 року по 08 листопада 2016 року становить 14,0000%.

Колегія суддів вважає, що оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то відсотки мають обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні, із розрахунку суми 799000 грн.

А тому, з відповідача на користь позивача за період з 09 листопада 2013 року по 08 листопада 2016 року відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі - 834656 грн 13 к.

Також з відповідача на користь позивача за період з 09 листопада 2013 року по 08 листопада 2016 року підлягають стягненню, у порядку визначеному ст.625 ЦПК України, 3 відсотки річних у сумі 71919 грн 51 к.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення, яким стягнути у відповідача на користь позивача відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі - 834656 грн 13 к., а також три відсотки річних у сумі 71919 грн 51 к.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача загальну суму 2114336 грн 21, оскільки з ОСОБА_3 підлягає стягненню 906575 грн 64 к., що становить 42,87 % від суми, що просив стягнути позивач на свою користь.

Позивачем за подачу позову сплачено судовий збір 6890 грн 00 к., таким чином відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу судовий збір у розмірі 2953 грн 74 к.

Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, що становить 27,45 % від вимог апеляційної скарги, позивач в силу положень ст..141 ЦПК України, має компенсувати позивачу у сумі 2080 грн 44 к.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування коштами та трьох відсотків річних та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування коштами та три відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі - 834656 грн 13 к., а також три відсотки річних у сумі 71919 грн 51 к.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2953 грн 74 к.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2080 грн 44 к.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: