АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/258/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві - Яцинік Юлії Василівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, за участю Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до суду, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України з 24.08.1991 (момент проголошення незалежності України) і по теперішній час (по дату ухвалення рішення).

Посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим. По досягненню 16-тирічного віку йому було видано паспорт громадянина України. У травні 2007 року заявник працевлаштувався на роботу в ДП «Трансфорвардінг Плюс» де і працює до теперішнього часу, та переїхав на постійне місце проживання до міста Києва.

У зв'язку з втратою паспорта громадянина України та неможливістю звернення до підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації в АР Крим ОСОБА_2 просить задовольнити подану заяву.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2, за участю Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України з 24 серпня 1991 року і по даний час, тобто 11 вересня 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві - Яцинік Юлія Василівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Посилаються на те, що процедура встановлення належності до громадянства не повинна застосовуватись до заявника, оскільки він був документований паспортом громадянина України. Зі слів заявника у лютому 2017 року він втратив паспорт та звернувся до суду для встановлення зазначеного факту з метою звернення до підрозділу Державної міграційної служби за місцем його фактичного проживання із заявою про видачу паспорта замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про його особу. Проте, враховуючи положення Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року № 320, для оформлення паспорта особами, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи, відповідно до підпункту 5 пункту 46 Поряду подається рішення суду про встановлення особи, а не рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України з 24 серпня 1991 року і по даний час. Тобто, в даному випадку рішенням має встановлюватися факт постійного проживання особи виключно станом на 24 серпня 1991 року, а не охоплюватися часовими рамками. Крім того, зазначає, що у разі звернення заявника з оскаржуваним рішенням до органів Державної міграційної служби, у них немає правових підстав для його подальшого практичного застосування.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні скаржник підтримав апеляційну скаргу.

Заявник та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

Посилаються на те, що встановлення вказаного факту їм необхідно для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 в м. Києві із заявою про видачу паспорта замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про його особу вказаним органом згідно положень Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року № 320.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України з 24.08.1991 (момент проголошення незалежності України) і по теперішній час (по дату ухвалення рішення).

Посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим. По досягненню 16-тирічного віку йому було видано паспорт громадянина України.

У травні 2007 року заявник працевлаштувався на роботу в ДП «Трансфорвардінг Плюс», де і працює до теперішнього часу, та переїхав на постійне місце проживання до міста Києва.

У зв'язку з втратою паспорта громадянина України та неможливістю звернення до підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації в АР Крим ОСОБА_2 просить задовольнити подану заяву.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим та по досягненню 16-тирічного віку паспортною службою МВС України в Криму йому видано паспорт громадянина України. У травні 2007 року ОСОБА_2 працевлаштувався на роботу в ДП «Трансфорвардінг Плюс», де працює по теперішній час та переїхав на постійне місце проживання до міста Києва. У лютому 2017 року він втратив паспорт.

Згідно Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320, якщо втрачений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу попереднього паспорта. У разі отримання паспорта в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта здійснюється звренення до цього територіального підрозділу.

Проте, отримати інформацію про факт видачі ОСОБА_2 паспорта та про зареєстроване місце проживання з підрозділу Державної міграційної служби України в АР Крим, де зберігаються дані на даний час неможливо.

Враховуючи, що заявником надані достатні та належні докази на підтвердження його народження та проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України і встановлення даного факту тягне для заявника юридичні наслідки, суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 234 ЦПК України, в редакції кодексу 2004 року, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, в редакції кодексу 2004 року, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 315 ЦПК України в редакції кодексу 03 жовтня 2017 року, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української НародноїРеспубліки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки,ЗахідноукраїнськоїНародної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320, якщо втрачений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу попереднього паспорта. У разі отримання паспорта в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта здійснюється звренення до цього територіального підрозділу.

Судом встановлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1.

По досягненню 16-тирічного віку паспортною службою МВС України в Криму заявнику видано паспорт громадянина України.

У травні 2007 року ОСОБА_2працевлаштувався на роботу в ДП «Трансфорвардінг Плюс», де працює по теперішній час та переїхав на постійне місце проживання до міста Києва.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 втратив паспорт громадянина України.

Проте, отримати інформацію про факт видачі ОСОБА_2 паспорта та про зареєстроване місце проживання з підрозділу Державної міграційної служби України в АР Крим, де зберігаються дані, на даний час неможливо.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України необхідно йому для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві із заявою про видачу паспорта замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про його особу вказаним органом.

В суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 пояснив, що громадянства інших країн він не має.

Обставини постійного проживання ОСОБА_2 також підтвердили допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги, що для оформлення паспорта особами, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи, відповідно до підпункту 5 пункту 46 Поряду до територіального підрозділу ДМС подається рішення суду про встановлення особи, а не рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України колегія суддів оцінює критично, оскільки отримати інформацію про факт видачі ОСОБА_2 паспорта та про зареєстроване місце проживання з Підрозділу міграційної служби України в АР Крим, де зберігаються дані, на даний час не можливо.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що резолютивна частина рішення не відповідає пункту 8 Порядку, згідно якого суд повинен був встановити юридичний факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, а не охоплюватися часовими рамками в період з 24 серпня 1991 року і по даний час, і таке рішення немає правових підстав для його подальшого застосування, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні заяви, оскільки резолютивна частина рішення не повинна дослівно відповідати тексту, викладеному в Порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві - Яцинік Юлії Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий Судді