Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/2878/17 Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І.
Провадження №22ц/778/314/18 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Трофимової Д.А.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що він проходив військову службу в Збройних силах СPCP з 04.08.1983 року по 07.08.2001 рік. Відповідно до свідоцтва про хворобу №156 12 квітня 2001 року військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 було проведено огляд та встановлено, що у 1986 році під час навчань від вибуху запалу освітлюючої міни він отримав тяжке поранення лівої орбіти з руйнуванням очного яблука, відрив І, II пальців на рівні п`ястно - фалангових суглобів, нігтьової і частини середньої фаланги III пальця лівої кисті, відкритий багатоосколковий перелом 5 п`ястної кістки правої кисті. Військово-лікарською комісією було встановлено діагноз: каліцтво. Наслідки вибухової травми у вигляді повної сліпоти лівого ока після евісцерації при гостроті зору правого ока; відсутність І-ІІ пальців лівої кисті на рівні середньої третини основної фаланги з помірним порушенням функції. Каліцтво, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Поширений остеохондроз хребта, грижі Шморля Д6-Д8 хребців без порушення функції. Хронічний двосторонній гайморит в стадії нестійкої ремісії. Викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Згідно довідки серії ЧНЦ-Р-82 №017836 під час огляду 25 вересня 1987 року йому була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджує погіршення стану його здоров`я. Після проходження військової служби де велися бойові дії він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарному лікуванні та лікування не покращили стан його здоров`я, а навпаки воно погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок безпосередньої участі в бойових діях він отримав чисельні травми та захворювання, основними з яких є відсутність І-ІІ пальців, частини III пальця лівої кисті, сліпота лівого ока, остеохондроз. Після розвитку вищевказаних захворювань його постійно, щоденно турбують відсутність зору на ліве око, підвищена втома правового ока, біль у всіх відділах хребта, який посилюється при фізичних навантаженнях, відсутність 1-го та 2-го частини 3-го пальців лівої кисті.

Вважав, що розмір компенсації моральної шкоди не може бути менше, ніж виплата одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на день подачі позову складає 320 000 грн. (1600 х 200).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах у період з 04.08.1983 р. по 07.08.2001 р. (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 156 від 12 квітня 2001 року військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 було проведено огляд та встановлено, що у 1986 році під час навчань від вибуху запалу освітлюючої міни отримав тяжке поранення лівої орбіти з руйнуванням очного яблук, відрив І, II пальців на рівні п`ястно -фалангових суглобів, нігтьової і частини середньої фаланги III пальця лівої кисті, відкритий багатоосколковий перелом 5 п`ястної кістки правої кисті. Військово-лікарською комісією було встановлено діагноз: каліцтво. Наслідки вибухової травми у вигляді повної сліпоти лівого ока після евісцерації при гостроті зору правого ока; відсутність І-ІІ пальців лівої кисті на рівні середньої третини основної фаланги з помірним порушенням функції. Каліцтво, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Поширений остеохондроз хребта, грижі Шморля Д6-Д8 хребців без порушення функції. Хронічний двосторонній гайморит в стадії нестійкої ремісії. Викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.11).

Згідно довідки серії ЧНЦ-Р-82 №017836 від 25 вересня 1987 року та посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності (а.с.8,12).

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, для військовослужбовців (за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.

Однак суд попередньої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не є військовослужбовцем, оскільки був звільнений з військової служби ще в 2001 році.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності із п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я (1986 рік), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Враховуючи те, що позивач отримав поранення (травму) при виконанні військової служби у 1986 році, тобто до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який набув чинності після 20 грудня 1991 року) та ЦК України, коли діючим законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, тому слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві ще до 1991 року.

Вказані висновки відповідають висновкам викладеним колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 1 листопада 2017 року в справі № 336/6349/16-ц.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, яку буде складено на протязі пяти днів.

Повна постанова складена 19 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: