печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2018 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Чепізі Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Державне управління справами, Державне підприємство «Укржитлосервіс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено та передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 27 березня 2017 року у справі відкрито провадження та призначено у справі судове засідання, а ухвалою суду від 27 березня 2017 року задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на імя відповідача ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. і зареєстрованим в реєстрі за № 332 /а. с. 42, 51-53/.

19 червня 2017 року суд своєю ухвалою зупинив провадження у справі з підстав, визначених пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України (у редакції Закону чинній на час ухвалення процесуального рішення), до набрання законної сили судовим рішенням № 757/63062/16-ц у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, треті особи: Державне управління справами, Державне підприємство «Укржитлосервіс», Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій незаконними та усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, рішення у якій по суті постановлено 14 грудня 2017 року. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано, ухвалено нове рішення у цій частині про задоволення вимог /а. с. 95-96, 111-119, 120-128/.

Оскільки рішення у справі 757/63062/16-ц набрало законної сили 21 червня 2018 року, ухвалою суду від 03 вересня 2018 року у справі поновлено провадження /а. с. 129-130/.

У підготовче судове засідання 01 жовтня 2018 року та у судове засідання 31 жовтня 2018 року позивач, її представник не зявилися, повідомлялися належним чином про час, дату і місце призначеного підготовчого судового засідання, заяви по суті, а також з процесуальних питань суду не надходили, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходили.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Тобто, належним чином повідомлений позивач та її представник повторно не зявилися у судове засідання та не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача не зявився також у судове засідання, про час, дату і місце проведення якого повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність правових підстав залишити позов без розгляду, виходячи з наступного.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхиляє скаргу заявника на порушення права доступу до суду, якщо він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16 травня 2017 року)).

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Державне управління справами, Державне підприємство «Укржитлосервіс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова