Провадження №22-ц/772/144/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фартух О. І.
Доповідач :Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуСправа № 142/878/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року (головуючий суддя Фартух О.І.), ухвалене о 10:00 год. у приміщенні Піщанського районного суду Вінницької області, дата складання повного тексту рішення 07 червня 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області про визнання права власності на спадщину,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з даним позовом до Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області про визнання права власності на спадщину. Просила ухвалити рішення, яким поновити їй термін звернення до суду з питання прийняття спадкового майна, належного ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року, встановити її спадкоємцем з правом представлення на його майно, а також визнати за нею право власності на земельну частку (па) на території Студенянської сільської ради в КСП ім. Кірова с. Студена площею 1,90 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 71360,97 гривень, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий Піщанською районною державною адміністрацією 4 .11.1997 року.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її дід ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис за № 34 та видана свідоцтво про його смерть.

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме земельну частку (пай) площею 1,90 га вартістю 71360,97 гривень на території Студенянської сільської ради в КСП ім. Кірова с. Студена Піщанського району Вінницької області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим Піщанською районною державною адміністрацією 4 .11.1997 року, оригінал якого втрачено.

Матір позивача ОСОБА_6, дочка померлого, також померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

ОСОБА_3 одна дочка у ОСОБА_6, а тому являється спадкоємцем за правом представлення на майно діда і спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її матері.

За таких підстав ОСОБА_3 звернулася для одержання свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено через пропущення терміну звернення до нотаріальної контори та відсутності правовстановлюючого документу на земельну частку (пай).

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року вимоги задоволені.

Продовжено строк для прийняття спадщини.

Визнано спадкоємцем за правом представлення та право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що вчинено актовий запис №34 28.09.2001 року Студенянською сільською радою Піщанського району Вінницької області та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, а саме:

-права на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 4.11.1997 року Піщанською РДА на підставі розпорядження №209 від 4.08.1997 року, на території Студенянської сільради в КСП «ім. Кірова» площею 1,9 в умовних кадастрових гектарах вартістю 71360.97 гривень.

ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, оскаржила дане судове рішення, подавши апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, оскільки при його ухваленні порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, судом вирішено питання про її права щодо даного спадкового майна, не залучивши її до участі у справі як третю особу, так як рішенням визнано право власності на спадщину після смерті її батька, спадкоємцем якого вона є, однак позивач приховала від суду цю обставину.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та її представник адвокат Козловський А.В. апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Королюк О.В. апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила рішення залишити без змін, оскільки вважає, що права ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням не порушені так як не подавши доказів прийняття спадщини вона рахується такою, що спадщини не прийняла.

Представник відповідача Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, однак, надіслав листа у якому просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує, тому відповідно до вимог ст. ст. 369, 372 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та змісту положень п.8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її представника, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 213 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України (діюча редакція) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції установив та виходив з того, що як свідчать представлені позивачем докази ОСОБА_5 є належним власником спадщини, яка стала предметом судового розгляду.

Спадщина відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України відкрилась у встановленому законом порядку.

Позивачка є спадкоємцем і відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України має право успадкування за правом представлення як онука спадкодавця.

Інші спадкоємці, у тому числі попередніх черг, відсутні.

Також суд дійшов висновку про те, що підлягають до задоволення також вимоги позивача в частині визнання права власності на спадкове майно, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, місцевий суд, не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивача набути право власності, тому дійшов висновку про визнання за нею такого права.

Окрім цього, судом першої враховано те, що відповідач хоча і не з'явився у судове засідання, однак просив про розгляд справи у його відсутності не заперечуючи проти задоволення вимог позивача, а тому згідно з вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись.

Відповідно до положень ч. 1 статті 65 Конституції України гарантується право на захист прав і свобод, а також на оскарження дій, рішень чи бездіяльності.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилається на вимоги ст. ст. 1220, 1266, 1270 ЦК України.

Разом з тим, судом не враховано те, що вказані норми ЦК України передбачають визначення спадкоємцеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, при постановленні рішення про визначення спадкоємцеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Вказана позиція викладена у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у вправах про спадкування», згідно з якою звертається увага на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов неправильного та необґрунтованого висновку про задоволення даного позову про продовження строку для прийняття спадщини та визнання спадкоємцем за правом представлення та права власності ОСОБА_9 на спадкове майно.

Окрім того, враховуючи ту обставину, як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому до спірних правовідносин суд повинен був застосувати норми відповідних статей ЦК УРСР, оскільки при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Таким чином, якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Апеляційний суд переконаний, що позивачем ОСОБА_3 не доведено поважності причин пропуску нею даного строку, який складає більш як 14 років після смерті спадкодавця.

Статтею 129 Конституції України закріплено такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 35 ЦПК України (діючої на час розгляду справи місцевим судом), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб. які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 53 ЦПК України (діюча редакція) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до вимог ст. 54 ЦПК України (діюча редакція) якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред'явити вимоги до сторони, така сторона зобов'язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред'явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред'явленого цією третьою особою до такої сторони.

Апеляційний суд повністю погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду може вплинути на права та обов'язки особи, що не є стороною у справі - ОСОБА_2, а тому суд першої інстанції повинен був з'ясувати коло усіх спадкоємців померлого спадкодавця та відповідно за їх наявності залучити таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Встановлено та підтверджується доказами у справі те, що особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2, є дочкою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після смерті якого відкрилася спадщина, тому вона є його спадкоємцем першої черги.

22.08.1981 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_10 і змінила своє прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_10.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у рішенні про відсутність інших спадкоємців т.ч. попередніх черг є передчасним та помилковим.

Судом також не було враховано те, що після смерті батька ОСОБА_5 ОСОБА_2 розпоряджається батьківським будинком.

Також, як зазначає ОСОБА_2, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_3 від 4 листопада 1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, знаходиться у неї.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, зокрема статтю 174 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи), згідно з якою, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, постановлення рішення про задоволення позову за умови визнання відповідачем позовних вимог можливо лише, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Разом з тим, місцевим судом належним чином не з'ясовано коло спадкоємців померлого ОСОБА_5, а тому апеляційний суд переконаний, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, є недоведеними обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, а тому прийшов до неправильного висновку про задоволення позову, у зв'язку з чим дане судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В той же час, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих та законних підстав для задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Королюк О.В. про закриття апеляційного провадження у даній справі, так як вона вважає, ОСОБА_2 не надано доказів прийняття спадщини, а тому її права даним оскаржуваним рішенням не порушені. З урахуванням встановлених обставин справи, апеляційний суд переконаний про те, що постановлене судом першої інстанції судове рішення суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси особи ОСОБА_2, яка не брала участі у цій справі, а тому залишатись у законній силі не може.

Відповідно до вимог ст. 141, ч. 4 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції зазначає у постанові суду новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а тому з позивача підлягають стягненню на користь особи яка подала апеляційну скаргу судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 784 грн. 97 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати судове рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року повністю і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області про визнання права власності на спадщину - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 784 гривні 97 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: