Дата документу 29.10.2018
Справа № 334/776/18
Провадження № 2/334/2048/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, вказавши, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.08.1998 року. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_3, у жовтні 2012 року залишив сімю та зібравши свої речі виїхав з квартири. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.03.2015 року, шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу, відповідач припинив надавати будь яку матеріальну допомогу на утримання дітей. Виїхав у м.Київ, де працював лікарем та лише у липні 2017 року дав дітям 1000 гривень, маючи при цьому значні заробітки.

Позивачка вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати їй аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

В ході судового розгляду, після отримання інформації щодо відомостей про джерела доходів відповідача та їх розмір, позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача 10 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що працюючи у м.Києві, відповідач отримував дохід майже 60 000 гривень, а інших витрат він не має.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечуючи проти фактичних обставин по справі, вважає розмір аліментів в сумі 10000 гривень занадто завищеним. Згоден сплачувати 1500 гривень щомісячно на кожну дитину.

Свої позицію ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що він дійсно працював у м.Києві з листопада 2016 року по травень 2017 року. За цей період він дійсно отримував непогану заробітну платню, але у нього були фінансові труднощі, тому ці кошти він витратив на погашення боргів. На теперішній час, він працює у м.Запоріжжя, лікарем УЗД у КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» з 07.05.2018 року. Його середньомісячна заробітна плата складає 5982,77 гривень. Крім того, у нього на утриманні знаходиться ще одна дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підтвердження своїх доводів, відповідач надав суду копію довідки з КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» та копію свідоцтва про народження дитини.

ОСОБА_3 просив суд врахувати дані докази при ухваленні рішення.

Вислухавши пояснення відповідача, позивачка знов уточнила свої вимоги та просила суд врахувати її позицію щодо розміру аліментів згідно первісного позову, а саме: стягнути з відповідача на її користь 4000 гривень на кожну дитину.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши та дослідивши у сукупності усі надані сторонами докази суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.1998 року.

Від даного шлюбу вони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.03.2015 року, шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з позивачкою та потребують матеріальну допомогу на утримання. Батько дітей ОСОБА_3 не проживає з своєю сім'єю з жовтня 2012 року.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку.

Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює лікарем УЗД у КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» з 07.05.2018 року. Його середньомісячна заробітна плата складає 5982,77 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує двох дітей, а також те, що відповідач має на утриманні доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З приписів статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" вбачається, що з 1 липня 2018 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6-ти до 18-ти років - 1944 гривень, а з 1 грудня 2027 грн.

Крім того, суд враховує той факт, що незважаючи на вищевказані обставини, відповідач у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати аліменти на утримання дітей по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно.

Частиною 1 ст. 76 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 4000 грн. щомісяця позивачка суду не надала.

У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 180-184,191 СК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 279, 430 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн: НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на кожну дитину, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 07.02.2018 року до досягнення кожної дитини повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн: НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави сімсот чотири гривні 80 коп. гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.