Справа № 372/2036/18
Провадження № 2-1312/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Авсюкевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, зі сплатою 36,00% річних у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків. Проте, умови договору відповідачем порушуються і станом на 30.04.2018 року її заборгованість по кредитному договору складає 27623,94 грн. В поданій суду заяві просить розглянути позов у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Тиханського О.Б. від 19.07.2018 року позовна заява залишена без руху, та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків. 31 липня 2018 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Тиханського О.Б. від 07.09.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання було призначене на 16 жовтня 2018 року о 09:00 год.

16 жовтня 2018 року сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивача подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року було відкладено судове засідання до 01 листопада 2018 року на 11 год. 40 хв. в зв'язку з неявкою відповідача.

01 листопада 2018 року представник позивача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду поштовим відправленням про день та час розгляду справи, заяв, клопотань по суті справи суду не надав.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 04.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг в письмовій формі, шляхом підписання сторонами Заяви.

Позивач стверджує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п 3.3 Умов надання банківських послуг. Також стверджує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач умови договору виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі встановленому в договорі, відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання та допустив виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

З наданого позивачем письмового доказу - Заяви від 04.09.2007 року, вбачається, що відповідач цією Заявою просив позивача відкрити йому рахунок і надати перераховані послуги, а позивач - видав відповідачу карту № 466481.

Згідно розділу 4 вказаної заяви відповідач "ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку просить відкрити рахунок і надати перелічені нижче послуги". При цьому, в викладених нижче розділах Заяви графа «Зазначте бажаний кредитний ліміт» є порожньою, а в розділі 5 "Банківські послуги" Заяви від 04.09.2007 року вказано, що кредитний ліміт складає 0.00 грн. Тобто розмір кредитного ліміту, відмінний від 0.00 грн., відповідачем не було погоджено.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки наданий позивачем до суду договір не містить розміру грошових коштів, що надаються позичальнику, то він не відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України та не є за своїм змістом кредитним договором.

Заява від 04.09.2007 року, всупереч ствердженням позивача, не містить пункту про те, що вона разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Натомість в Заяві зазначено про те, що відповідач ознайомлений і згідний з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку".

Разом з тим, згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 "Умов та Правил надання банківських послуг" на які посилається позивач, клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Клієнт надає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Натомість, зазначені "Умови та Правила надання банківських послуг" не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано доказів, а судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи Заяву, та відповідно, чи погоджував відповідач право банку своїми діями встановлювати чи змінювати кредитний ліміт.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

У зв'язку із цим, такі «Умови та Правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 04.09.2007 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що заборгованісь за кредитом складає 3020,21 грн.

Як зазначено вище, судом встановлено, що укладений між сторонами договір не є кредитним. За таких обставин наданий позивачем до суду письмовий розрахунок оцінюється судом критично та відхиляється, як доказ, який був виготовлений позивачем без участі іншої сторони, а його зміст не відповідає змісту підписаного сторонами Договору у формі Заяви від 04.09.2007 року, якою було визначено сторонами, що кредитний ліміт дорівнює 0.00 грн.

Таким чином, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання позивачем відповідачу коштів у кредит, та, відповідно, наявності заборгованості у відповідача та обов'язку сплатити цю заборгованість позивачу .

Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 27623,94 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та керуючись, 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 листопада 2018 року.

Суддя О.Б. Тиханський