АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/4383/16-ц Головуючий у 1-й інстанції - Чередніченко Н.П.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/1050/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків ( витрати на лікування ) 2 136,00 грн. та 95 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що 16.02.2005 року відбулося зіткнення транспортних засобів: автомобіля «ЗАЗ-1102» д.р.н. 193-79 КТ та автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді травм голови і кінцівок, які супроводжувалися явищами струсу головного мозку та в свою чергу потягли за собою розвиток залишкових явищ. Винними діями відповідача позивачу завдано майнових збитків, що полягають у витратах на лікування, на проведення судово-психоголічної експертизи та на правову допомогу.

Крім того, протиправними діями відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди, яка полягає в тому що він тривалий час знаходився на лікуванні, відчував фізичний біль та моральні страждання, тривалий час вимушений був вирішувати питання пов'язані з вказаним ДТП в різних правоохороних та судових інстанціях ( біля дванадцяти років ).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди ( витрати на лікування) в розмірі 2136,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., а всього 22 136,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в бюджет держави судового збору в розмірі 1102,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Зазначає, що докази на підтвердження витрат на лікування, а саме фіскальні чеки на придбання медичних препаратів датовані 04.03.2005 року та всі інші 02.12.2007 року при тому, що дорожньо - транспортна пригода сталася 16.05.2005 року. Крім того, серед препаратів, які начебто купувалися позивачем для усунення пошкоджень здоров'я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень є і такі препарати, як «квітки липи» 1,5 кг, що само по собі викликає сумнів у прийнятності таких доказів як підтвердження наявності матеріальних збитків - витрат на лікування прямо пов'язаних з ДТП. Крім того, всупереч висновку повторної комісійної судово - медичної експертизи № 104/к від 12.10.2011 року проведеної експертами Київського бюро СМЕ та виявлених тілесних ушкоджень позивача у вигляді саден та синців, які за критеріями тривалості розладу здоров'я позивача відносяться до легких тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку, що протиправними діями відповідача позивачу були завдані середньої тяжкості ушкодження, що не відповідає фактичним обставинам справи. Також, суд першої інстанції при визначенні моральної шкоди безпідставно врахував тривалість досудового розслідування і судового розгляду справи по суті в суді понад 12 років, які фактично не залежали від волі відповідача, а тому така тривалість не може ставитись у прямому зв'язку з визначенням моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні відповідач та його представник просили скасувати рішення та ухвалити нове, яким в стягненні матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі, а розмір моральної шкоди - зменшити.

Позивач та його представник заперечили проти апеляційної скарги.

Посилаються на те, що відповідно до виписки з амбулаторної картки лікарями швидкої медичної допомоги позивачу було поставлено діагноз «Струс головного мозку» та призначено ліки, витрати по придбанню яких були підтверджені наданими до позовної заяви квитанціями з аптеки. Крім того, деякі з препаратів, які були призначені у зв'язку з отриманими пошкодженнями в результаті ДТП були відсутні на той момент в аптеках, тому позивачем були придбані аналоги таких препаратів, які в подальшому були відображені в квитанціях доданих до позовної заяви.

Щодо нанесеної моральної шкоди внаслідок отриманих ушкоджень від ДТП та розгляду справи позивач зазначив, що розмір такої моральної шкоди був розрахований висновком спеціаліста в галузі судово - психологічної експертизи.

Щодо припущень скаржника з приводу того, що судом при визначенні моральної шкоди безпідставно враховано факт розслідування кримінальної справи, яка тривала понад 12 років, позивач посилається на те, що за час розгляду кримінальної справи через дії скаржника більше ніж 16 разів відкладався розгляд справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків ( витрати на лікування ) 2 136,00 грн. та 95 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що 16.02.2005 року відповідач керуючи автомобілем НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі Гельмязів-Софіївка у напрямку с. Гладківщина, в порушення вимог п.п.2.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, перед проїздом нерівнозначного перехрестя не надав дорогу автомобілю «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі в напрямку м. Київ, в результаті чого на перехресті автодоріг с. Гельмязів-Бориспіль-Запоріжжя відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді травм голови і кінцівок, які супроводжувалися явищами струсу головного мозку, які в свою чергу потягли за собою розвиток залишкових явищ. Винними діями відповідача позивачу завдано майнових збитків, що полягають у витратах на лікування, на проведення судово-психоголічної експертизи та на правову допомогу.

Крім того, протиправними діями відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди, яка полягає в тому що він тривалий час знаходився на лікуванні, відчував фізичний біль та моральні страждання, тривалий час вимушений був виішувати питання пов'язані з вказаним ДТП в різних правоохороних та судових інстанціях ( біля дванадцяти років ).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 16.02.2005 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_1, керуючи власним автомобілем НОМЕР_2 та рухаючись по автодорозі Гельмязів-Софіївка з с. Гельмязів у напрямку с. Гладківщина на перехресті з автодорогою Бориспіль-Запоріжжя допустив зіткнення з автомобілем «Опель» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Опель» ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови і кінцівок (ран і чисельних саден), які супроводжувалися явищами струсу головного мозку та в свою чергу потягли розвиток залишкових явищ. Нанесені ОСОБА_3 пошкодження у зв'язку з тривалим розладом здоров'я відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Вказані обставини визнані відповідачем в суді першої інстанції.

04 вересня 2014 року слідчим Слідчого відділу Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області винесено постанову, якою закрито кримінальне провадження № 0000524 від 24 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за вищевказаним фактом.

З даної постанови вбачається, що згідно висновку експерта авто-технічної експертизи № 4/183 від 28.09.2006 року встановлено, що в дорожній обстановці, яка сталася, водій автомобіля ЗАЗ 1102 ОСОБА_1 повинен був перед проїздом нерівнозначного перехрестя дати дорогу автомобілю «Опель», який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, тобто повинен був діяти відповідно до правил дорожнього руху України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, з вини відповідача, позивачу було спричинено ушкодження здоров'я, внаслідок яких позивач вимушений був звертатися до медичних установ та приймати лікарські препарати.

З наданих позивачем квитанцій (а.с.7-8) вбачається, що позивачем витрачено 2136,00 грн. на придбання ліків для покращення стану здоров'я, яке погіршилося внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 лютого 2005 року.

За висновком суду матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що вказані ліки були придбані позивачем за обставин, які взагалі не мають відношення до ДТП, яке мала місце 16.02.2005 року, учасниками якої були сторони у справі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування на користь позивача з відповідача 2136,00 грн. на придбання ліків для відновлення стану здоров'я внаслідок ДТП, яка мала місце 16.02.2005 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір суми відшкодування моральної шкоди обумовлений великими моральними і фізичними стражданнями, що зазнав ОСОБА_3 в результаті отриманих тілесних ушкоджень, йому необхідно постійно було перебувати на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що порушило його звичайний життєвий уклад, тривалий час (біля 12 років) не було вирішено питань, що пов'язані з вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї та близьких родичів.

Згідно висновку спеціаліста в галузі судово-психіатричної експертизи № 387 від 06 листопада 2008 року (а.с.10-18) вбачається, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень в ситуації ДТП, яка сталася 16.02.2005 року, ОСОБА_3 були спричинені психологічні (моральні) страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданої моральної шкоди може становити 108 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітньої плати в України на момент винесення рішення судом.

З матеріалів справи вбачається, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки будучи здоровою людиною позивач з вини відповідача, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми голови і кінцівок (ран і чисельних садин), які супроводжувались явищами струсу головного мозку, які потягли за собою розвиток залишкових явищ.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд, враховуючи характер вчиненого діяння, яке характеризується необережною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тривалість строку від моменту спричинення дорожньо-транспортної пригоди і датою прийняття судом рішення по суті, дійшов висновку, що достатнім та необхідним відшкодуванням заподіяної моральної шкоди позивачу з вини відповідача є сума 20 000,00 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру матеріальної та моральної шкоди виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено, що 16.02.2005 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_1, керуючи власним автомобілем НОМЕР_2 допустив зіткнення з автомобілем «Опель» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

04 вересня 2014 року слідчим Слідчого відділу Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області винесено постанову, якою закрито кримінальне провадження № 0000524 від 24 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за вищевказаним фактом.

Враховуючи обставини встановлені вищевказаною постановою, вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доведена за умовами положень ст.82 ЦПК України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Опель» ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови і кінцівок (ран і чисельних саден), які супроводжувалися явищами струсу головного мозку та в свою чергу потягли розвиток залишкових явищ.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 2 136 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування, суд першої інстанції виходив з наданих позивачем квитанцій долучених до позовної заяви.

Проте, повністю з вказаною сумою колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася 16.02.2005 року.

Проте, надані квитанції на придбання медичних препаратів датовані 04.03.2005 року, 14.03.2007 року, 14.03.2007 року, 16.11.2007 року, 02.12.2007 року.

За умовами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані квитанції, колегія суддів дійшла висновку, що лише квитанція від 04.03.2005 року на суму 557 грн.10 коп. є доказом відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження витрат позивача на придбання медичних препаратів на лікування внаслідок ДТП за участю сторін.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що необхідність придбання лікарських препаратів зазначених у квитанціях від 14.03.2007 року, 14.03.2007 року, 16.11.2007 року, 02.12.2007 року пов'язана з лікуванням здоров'я позивача внаслідок ДТП, яка сталась 16.02.2005 року, позивачем суду не надано, що встановлено в апеляційному суді.

Крім того, із вказаних квитанцій вбачається, що придбані медичні препарати призначені позивачу у зв'язку з наявними в нього довготривалими хронічними захворюваннями.

В апеляційному суді оглянуто медичну карту позивача, з якої вбачається, що вказані у квитанціях за 2007 рік медичні препарати були призначені позивачу задовго до ДТП, яка трапилась у 2005 році, у зв'язку з лікуванням позивача від хронічних захворювань.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що розмір матеріальної шкоди підлягаючої стягненню з відповідача на користь позивача становить 557 грн. 10 коп. на придбання ліків у 2005 році для покращення стану здоров'я внаслідок ДТП, яка трапилась в 2005 році.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї та близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до висновку експерта №140/13 судово - медичної експертизи (комісійна), проведеної в рамках кримінального провадження №695/701/13-к у ОСОБА_3 мала місце закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, рани та саден м'яких тканин голови. Ця черепно - мозкова травма не була небезпечною для життя, зазвичай спричиняє розлад здоров'я на строк понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 дня) і за цією ознакою, відповідно до «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Окрім цієї травми у ОСОБА_3 мали місце садно в ділянці правового колінного суглоба та синець лівого колінного суглобу, які відповідно до вказаних правил, як у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тривале перебування ОСОБА_3 на лікуванні обумовлене не характером спричинених йому ушкоджень, а наявністю у нього, ще до травми, таких хронічних захворювань, як «Гипертонич. б-нь 11ст. Дисциркуляторная энцефалопатия 1ст. с вестибулярными нарушениями. Остеохондроз шейного и поясничного отд. Поз-ка, люмбалгия. Хр. Холецестит. Атеросклероз сосудов головного мозга, коронарных сосудов.».Загострення цих захворювань сприяли подовженню строків лікування. Відповідно до п.4.7. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 загострення хронічних захворювань не повинно прийматись до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Визначаючи розмір позивачу грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач будучи здоровою людиною з вини відповідача отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, суд виходив з висновку спеціаліста № 387 в галузі судово - психологічної експертизи від 06 листопада2008 року, в якому експерт виходив з того, що ОСОБА_3 внаслідок ДТП в 2005 році були нанесені ушкодження здоров'я, які відносяться до категорії середньої тяжкості.

Висновком експерта №140/13 судово - медичної експертизи (комісійної), проведеної в рамках кримінального провадження 19.09.2013 року підтверджено отримання ОСОБА_3 внаслідок ДТП легких тілесних ушкоджень, а не ушкоджень середньої тяжкості.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд оцінює критично висновок спеціаліста № 387 у галузі судово-психологічної експертизи.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що судом невірно враховано факт

розслідування кримінальної справи, а в подальшому і кримінального провадження за новим КПК України, що тривав 12 років як обставину яка впливає на визначення розміру моральної шкоди і свідчить про порушення звичайного життєвого укладу позивача, що не відповідає дійсності так як не перебуває в одній площині взаємопов'язаних обставин між подією ДТП і довготривалим встановленням всіх об'єктивних даних в рамках кримінального провадження.

Відповідно до Кримінально-процесуального Кодексу України (в редакції

1960 року) та Кримінального процесуального кодексу України (в редакції 2012

року) як слідчий під час здійснення досудового розслідування справи, так і суд під час розгляду справи в суді, повинен без необґрунтованої затримки в найкоротші розумні строки - слідчий здійснити досудове розслідування, а суд розглянути справу по суті.

За таких умов тривалість досудового розслідування і судового розгляду справи по суті в суді понад 12 років не залежали від волі відповідача, а тому така тривалість не може ставитись в прямому зв'язку з визначенням моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП.

Оцінивши в сукупності надані суду докази, апеляційний суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині відшкодування на користь позивача з відповідача 2 136 грн. на придбання ліків для відновлення стану здоров'я внаслідок ДТП, яка трапилась 16.02.2005 року під керуванням автомобілями сторін у справі підлягає задоволенню частково в розмірі 557 грн.10 коп.

Розмір відшкодування моральної шкоди за встановлених апеляційним судом обставин належить зменшити до 5 000 гривень.

Виходячи з наведеного, рішення суду належить змінити в частині розміру стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року - змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди до 557 грн. 10 коп. та моральної шкоди до 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2018 року.

Головуючий Судді