Провадження № 4-с/263/41/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області в рамках виконавчого провадження та про зобовязання вчинити певні дії, зацікавлена особа: ОСОБА_2,
В С Т А Н О В И В:
Зацікавлена особа в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду скарги була повідомлена у встановленому законом порядку.
Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню на підставі наступного.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа N 6-2187цс15) та 24 лютого 2016 року (справа N 6-3077цс15), які є обовязковими для застосування у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статті 383, частини четвертої статті 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.
Відповідно до ч.4,8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Вказаним правом обґрунтовано скористався заявник, звернувшись до суду з даною скаргою.
Судом встановлено, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження № 10160675 з примусового виконання виконавчого листа №2-467 від 15.02.2007 року виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, Донецької області про стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15.01.2007р. та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до довідки-розрахунку Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя за № В-17 від 07.06.2018 року , зазначено що загальна сума заборгованості по аліментам за період часу з 15.01.2007 року по 07.07.2017 року складає 85 450 гривен, нараховано 100930,00 грн., сплачено 15 480 грн. Також у період з 01.12.2017 року по 07.06.2018 року боржником сплачено заборгованість у розмірі 34 462 грн.22 коп., тому станом на 07.06.2018 року заборгованість складає - 50 987 грн. 78 коп.
Як вбачається з вищевказаної довідки-розрахунку за № В/13 боржником за період з 01.09.2009 року по 01.01.2015 року були сплачені наступні аліменти: 01.09.2009-01.10.2009 у сумі-360 грн., 01.10.2009-01.11.2009 у сумі -810 грн., 01.12.2009-01.01.2010 у сумі-520 грн., 01.02.2010-01.03.2010 у сумі - 520 грн., 01.03.2010-01.04.2010 у сумі-270 грн., 01.04.2010-01.05.2010 у сумі - 405 грн., 01.08.2010-01.09.2010 у сумі - 1040 грн., 01.11.2010-01.12.2010 у сумі-1000 грн., 01.12.2010-01.01.2011 у сумі-520 грн., 01.01.2011-01.02.2011 у сумі - 540 грн.,01.02.2011-01.03.2011 у сумі-1620 грн., 01.04.2011-01.05.2011 у сумі - 560 грн., 01.06.2011-01.07.2011 у сумі-560 грн., 01.08.2011-01.09.2011 у сумі - 810 грн., 01.03.2012-01.04.2012 у сумі 823 грн., 01.05.2012-01.06.2012 у сумі - 545,13 грн., 01.06.2012-01.07.2012 у сумі-1502,25 грн., 01.08.2012-01.09.2012 у сумі-1250 грн., 01.10.2012-01.11.2012 у сумі - 525 грн., 01.02.2013-01.03.2013 у сумі - 480 грн., 01.03.2013 -01.04.2013 у сумі - 850 грн., 01.04.2013-01.05.2013 у сумі - 400 грн., 01.05.2013-01.06.2013 у сумі - 400 грн., 01.06.2013-01.07.2013 у сумі - 400 грн., 01.10.2013-01.11.2013 у сумі-700 грн., 01.11.2013-01.12.2013 у сумі-700 грн. 01.12.2013-01.01.2014 у сумі - 450 грн., 01.03.2014-01.04.2014 у сумі-1000 грн., 01.07.2014-01.08.2014 у сумі - 800 грн., 01.08.2014-01.09.2014 у сумі - 500 грн., 01.11.2014-01.12.2014 у сумі-500 грн., 01.12.2014-01.01.2015 у сумі-400 грн.
Крім того, в матеріалах справи маються документи щодо здійснення ОСОБА_1 наступних грошових переводів на рахунок ОСОБА_2: 08.08.2009 року на суму 3000 RUR, 03.09.2009 року на суму 1500 RUR, 19.10.2009 року на суму 3000 RUR, 19.12.2009 року на суму 2000 RUR, 23.02.2010 року на суму 2000 RUR, 18.03.2010 року на суму 1000 RUR, 15.04.2010 року на суму 1500 RUR, 04.08.2010 року на суму 4000 RUR, 12.11.2010 року на суму 4000 RUR, 29.12.2010 року на суму 2000 RUR, 24.01.2011 року на суму 2000 RUR, 04.02.2011 року на суму 6000 RUR, 29.04.2011 року на суму 2000 RUR, 14.06.2011 року на суму 2000 RUR, 23.08.2011 року на суму 3000 RUR, 11.02.2012 року на суму 3004 RUR, 26.03.2012 року на суму 3004 RUR, 04.05.2012 року на суму 2019 RUR, 09.06.2012 на суму 6009 RUR, 28.08.2012 року на суму 5000 RUR, 25.10.2012 року на суму 525 грн., 10.02.2013 року на суму 480,00 грн., 06.03.2013 року на суму 450 грн., 27.03.2013 року на суму 400 грн., 01.04.2013 року на суму 400 грн., 07.05.2013 року на суму 400 грн., 27.06.2013 року на суму 400 грн., 15.10.2013 року на суму 700 грн., 15.11.2013 року на суму 400 грн., 23.12.2013 року на суму 450 грн.,25.03.2014 року на суму 1000, 10.07.2014 року на суму 800 грн., 26.08.2014 року на суму 500 грн., 11.11.2014 року на суму 500 грн., 15.12.2014 року на суму 400 грн.
Таким чином вбачається, що суми сплачених ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів за період з 01.09.2009 року по 01.01.2015 року вказаних у довідки-розрахунку за № В/13 є тотожними із сумами грошових переводів здійснених ОСОБА_1 також за вказаний період на рахунок ОСОБА_2
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Суд, оцінючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку що заявлені вимоги скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, суд
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області в рамках виконавчого провадження та про зобовязання вчинити певні дії, зацікавлена особа: ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати дії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області при визначені розміру заборгованості із сплати аліментів по виконавчому провадженню № 10160675 (зведене виконавче провадження № 56479359) незаконними.
Зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області здійснити перерахунок заборгованості із сплати аліментів з урахуванням платіжних доручень про сплату ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 за період часу з 01.08.2009 року по 01.01.2015 року на загальну суму 22 180 гривен 38 копійок.
Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.В. Хараджа