АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/21914/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1139/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

18 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Дячук І.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 жовтня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 25 квітня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, предметом якого є надання послуг загальною вартістю 56000 грн. - з виготовлення, поставки та монтажу меблів.

Зазначила, що вона виконала свої зобов'язання, надала вказані послуги, а відповідач свої зобов'язання за вказаним договором у повному обсязі не виконав - сплатив лише суму 44800 грн., а решту в сумі 11200 грн. - не сплатив, всупереч умовам договору, в тому числі, передбаченим п.4.2.4, у зв'язку з чим заборгованість ОСОБА_4 а перед нею станом на 16 листопада 2016 року складається з суми вказаного боргу в розмірі 11200 грн., пені в розмірі 9744 грн. та штрафу в розмірі 39200 грн.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути на її користь з відповідача заборгованість за договором про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення від 25 квітня 2016 року у розмірі 60144 грн., що складається з суми боргу в розмірі 11200 грн., пені в розмірі 9744 грн. та штрафу в розмірі 39200 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується виконати роботи з виготовлення та поставки меблів за завданням замовника, а саме стелаж, загальною вартістю 56000 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 25 липня 2017 року, складеним згідно із договором від 25 квітня 2016 року - Виконавець надав, а Замовник прийняв згідно даного акту наступні послуги: виготовлення меблів за замовленням Замовника (згідно п.1.1. Договору); поставка меблів (згідно Договору).

Згідно з актом виконаних робіт від 28 липня 2017 року, Виконавець підтверджує факт отримання від Замовника оплати за монтаж меблів передбачену п.4.2.4. Договору; у разі, якщо у Замовника є заборгованість щодо оплати перед виконавцем, сума заборгованості вказується на звороті Акту; Підписанням даного Акту сторони стверджують, що претензій одне до одного на даному етапі надання послуг по Договору не мають. Це був останній етап щодо оплати вказаних послуг по вказаному Договору згідно зі змістом п.4.2.4. Договору.

На звороті Акту відсутній запис щодо наявності у Замовника заборгованості щодо оплати перед виконавцем (а.с.18зв.).

За п.3 ч.1 ст.208 ЦК України - у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 2 ст.202 ЦК України встановлено, що односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем за укладеним договором.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що відповідачем не сплачено всю суму за виготовлення та поставку меблів, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з Акту виконаних робіт від 28 липня 2017 року, позивач підтвердив факт отримання від Замовника оплати за монтаж меблів передбачену п.4.2.4. Договору. Будь-яких претензій до замовника пред'явлено не було.

Колегія суддів критично ставиться до доводів представника позивача, що акт виконаних робіт було підписано ОСОБА_3 заздалегідь, а відповідач після монтажу меблів відмовився підписувати акт та оплачувати залишок суми, оскільки, в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що монтаж меблів позивачем не був проведений, будь-яких заборгованостей у відповідача перед ФОП ОСОБА_3 у нього немає.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо існування заборгованості відповідача за договором про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення від 25 квітня 2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовних вимог ОСОБА_3 без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 22 січня 2018 року.

Головуючий

Судді