Номер провадження: 22-ц/785/1731/18
Номер справи місцевого суду: 507/297/17
Головуючий у першій інстанції Дорош В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

за участі секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, на рішення Ананьївського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Дорош В.В. 26 вересня 2017 року у м. Ананьєві Одеської області, -

встановила:

09 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Любашівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2, який в процесі розгляду справи було уточнено,про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 37 000 гривень та 21 558,53 гривень - відсотки за користування грошовими коштами(а. с. 2-3, 26-29, 68-71).

В обґрунтування свого ОСОБА_3.посилався на те, що він неодноразово надавав у борг ОСОБА_2 грошові кошти - 24 лютого 2010 року у розмірі 2 000 гривень, 03 квітня 2010 року у розмірі 9 000 гривень, 02 жовтня 2010 року у розмірі 9 000 гривень, 12 лютого 2011 року у розмірі 4 500 гривень, 15 вересня 2011 року у розмірі 4 500 гривень, про що сторони склали відповідні розписки. На вимогу ОСОБА_3 повернути гроші, ОСОБА_2 відповів відмовою. У зв'язку із цим, ОСОБА_3 змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 18 травня 2017 року цивільну справу передано для розгляду до Ананьївського районного суду Одеської області (а.с. 58).

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 37 000 гривень в рахунок повернення боргу за договором позики та 21 558, 53 гривень в якості відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 лютого 2014 року по 04 липня 2017 року, 640 гривень судового збору, а всього - 59 198, 53 гривень (а.с. 103-105).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 106-109).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав встановленими ті обставини, що ОСОБА_2 отримав від відповідача, як фізичної особи, у борг в період з 13 січня 2010 року по 15 вересня 2011 року грошові кошти на загальну суму 37 000 гривень, та порушив умови договору щодо повернення у встановлені строки боргу позивачеві після письмового звернення позивача від 01 лютого 2017 року. Крім того, відповідач відмовився від вирішення питання повернення боргу в добровільному порядку, а саме, передати позивачеві грошові кошти в розмірі 37 000 гривень, які ним були отримані у позивача, про що повідомив 07 лютого 2017 року, а тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача борг в сумі 37 000 гривень і розмір нарахованих процентів від суми позики за вказаний позивачем період.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_3 надав в якості доказів на підтвердження своїх вимог ксерокопію розписки ОСОБА_2 від 03 квітня 2010 року про те, що останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 9000 гривень під залог земельних ділянок (а.с.6); ксерокопію листа за підписом позивача №1 від 01 лютого 2017 року на адресу відповідача про те, щоб відповідач повернув йому грошові кошти в розмірі 37000 гривень(а.с.7-8); ксерокопію листа за підписом відповідача від 07 лютого 2017 року у відповідь на лист позивача, відповідно до якого він відмовляється повертати позивачу борг в розмірі 37000 гривень, оскільки отримав від позивача вказані кошти в рахунок сплати за користування належними йому та його матері земельними ділянками на протязі п'яти років (а.с.9-10); ксерокопію листа з підписами відповідача та написами на них: «ОСОБА_2 (ОСОБА_2)… державний акт… 13.01.10 р. 8000 грн. (вісім тисяч грн)… одержав підпис» (а.с.30); ксерокопію листа із написом «ОСОБА_2 (ОСОБА_2)… державний акт серія НОМЕР_1 24.02.10 р. 2000 грн. (дві тисячі гривень)…підпис» (а.с.31); ксерокопію листа із написом «ОСОБА_2 (ОСОБА_2)… державний акт… 03.04.10 р. 9000 грн. (дев'ять тисяч грн)… підпис… 2.10.2010 р. - 9000 грн. (дев'ять тисяч грн.)… підпис» (а.с.32); ксерокопію листа із написом «ОСОБА_2… земельна ділянка площею 1.99 га за державним актом серія НОМЕР_2 за 9000 грн. (дев'ять тисяч грн)… 12.02.2011 г. - 4500 (чотири тисячі п'ятсот грн)… підпис… 15.09.2011 - 4500 (чотири тисячі п'ятсот грн)… підпис» (а.с.33).

Колегія суддів вважає, що ксерокопії листів з підписами відповідача та написами на них: «ОСОБА_2 (ОСОБА_2)… державний акт… 13.01.10 р. 8000 грн. (вісім тисяч грн)… одержав підпис» (а.с.30); із написом «ОСОБА_2 (ОСОБА_2)… державний акт серія НОМЕР_1 24.02.10 р. 2000 грн. (дві тисячі гривень)…підпис» (а.с.31); із написом «ОСОБА_2 (ОСОБА_2)… державний акт… 03.04.10 р. 9000 грн. (дев'ять тисяч грн)… підпис… 2.10.2010 р. - 9000 грн. (дев'ять тисяч грн.)… підпис» (а.с.32); із написом «ОСОБА_2… земельна ділянка площею 1.99 га за державним актом серія НОМЕР_2 за 9000 грн. (дев'ять тисяч грн)… 12.02.2011 г. - 4500 (чотири тисячі п'ятсот грн)… підпис… 15.09.2011 - 4500 (чотири тисячі п'ятсот грн)… підпис» (а.с.33),

не можуть розцінюватися в якості належних доказів - розписок про одержання грошей ОСОБА_2 від ОСОБА_3, оскільки у наданих листах відсутні наступні реквізити: відсутня назва документу; не ідентифікована особа-позикодавець (не вказаного його прізвище, ім'я та по батькові), у зв'язку із чим є незрозумілим, у кого саме нібито бере у борг гроші ОСОБА_2; відсутня вказівка , чи отримані грошові кошти у борг, не вказано мету отримання грошових коштів відповідачем; не зазначений термін та порядок повернення грошових коштів.

Як пояснив у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2, останній вважав, що дані суми брав у позивача в рахунок його боргу за оренду, так як ОСОБА_3 користувався належними відповідачу земельними ділянками, і за які ОСОБА_2 офіційно від позивача орендної плати не отримував.

У матеріалах справи, на аркуші справи 6, міститься ксерокопія розписки ОСОБА_2 від 03 квітня 2010 року про те, що останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 9000 гривень під залог земельних ділянок.

Колегія суддів доходить до висновку, що тільки вказана розписка від 03 квітня 2010 року, зі змісту якої вбачається наявність між сторонами боргових правовідносин, є належним доказом укладення між сторонами по справі договору позики відповідно до ст.1047 ч.2 ЦК України.

З урахуванням викладеного, доведеними та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, є вимоги ОСОБА_3 про стягнення на його користь зі ОСОБА_2 суми боргу за розпискою від 03 квітня 2010 року у розмірі 9 000 гривень.

У зв'язку із невірним визначенням судом першої інстанції суми за договором позики, яка підлягає поверненню на користь позивача - 37 000 гривень, необґрунтованим є також висновок суду щодо стягнення 21 558, 53 гривень в якості відсотків за користування грошовими коштами.

Згідно п.2 ч.1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, ОСОБА_3 звернувся із вимогою до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів 01 лютого 2017 року, а до суду із позовом - 09 березня 2017 року, тобто, виходячи із положень вищевказаної норми ЦК України, строк пропуску виконання зобов'язання склав 6 днів, у зв'язку із чим підстав для стягнення відсотків за користування грошовими коштамиу розмірі 21 558, 53 гривень за період з 2010 року по день звернення із позовом до суду - колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_2 на необхідність застосування строків позовної давності у справі, оскільки у тексті розписки від 03 квітня 2010 року не зазначений строк повернення грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України у випадку, якщо договором не встановлений строк повернення боргу, то борг повинен бути повернутий позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про його повернення.

Згідно ч. 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача ОСОБА_3 право пред'явити вимогу про повернення боргу виникло відповідно до ст. 1049 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з дня пред'явлення такої вимоги, тобто з 01 лютого 2017 року (а.с. 7-8), а до суду позивач звернувся 09 березня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_3 письмову вимогу від 01 лютого 2017 року, що вбачається із заперечень, надісланих останнім на адресу позивача (а.с. 9-10).

Зазначені документи свідчать про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що зобов'язання по поверненню позики в сумі 9 000 гривень з боку відповідача ОСОБА_2 є діючими, по цей час ним добровільно не виконані, у зв'язку із чим кошти у сумі 9 000 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_3

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення суми позики, у зв'язку із чим рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму позики у розмірі 9 000 гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш