Справа № 202/6646/17
Провадження № 2-о/202/9/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 січня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

за участю заявника - ОСОБА_1, представника заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання без шлюбу однією сім'єю посилаючись на те, що вона з ОСОБА_4 фактично проживала однією сім'єю з липня 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто мали спільний бюджет, виховували дитину, вели спільне господарство. Просила встановити факт липня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року та визнати її спадкоємицею четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Заявник та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги і просили задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з'явилася.

Суд, заслухавши сторони, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, моє дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. До липня 2005 року вона разом із дочкою проживала у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1. У липні 2005 року ОСОБА_4 запропонував їй разом із дочкою переїхати до нього у квартиру АДРЕСА_2. З цього часу вони почали проживати однією сімўєю, вели спільне господарство, виховували дитину. У них були нормальні стосунки, ОСОБА_6 називав ОСОБА_5 дочкою. Заявник та її дочка з 2005 року були зареєстровані за адресою мешкання у квартирі ОСОБА_4, що підтверджується копією паспорта заявника (а. с. 7) та довідкою з місця проживання (а. с. 14, 15, 16). 03.08.2008 року вони разом приватизували цю квартиру та стали співвласниками, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 03.11.2008 року (а. с. 9). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.01.2009 року (а. с. 10) ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 кожному по 1/3 частці.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 8). Ховала ОСОБА_4 ОСОБА_1, що підтверджується накладною на придбання ритуальних товарів (а. с. 51-52) та рахунком за поминальний обід (а. с. 53).

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернулася у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Яковлевої І.М. із заявою про прийняття спадщини (а. с. 13). Листом від 21.09.2017 року приватним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 13).

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Допитана як свідки у судовому засіданні дочка заявника - ОСОБА_5 показала, що вона вважала ОСОБА_4 своїм батьком, а він її - своєю дочкою. Стосунки між ними були дуже добрі. Вони все робили спільно, а саме відпочивали, робили ремонт у квартирі, проводили свята. Спільне проживання заявника та ОСОБА_4 підтверджується також наданими заявником фотокартками (а. с. 55-60).

Спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджується також накладними на придбання побутової техніки у 2007 році (а. с. 32, 33), договором на встановлення пластикових вікон у квартирі АДРЕСА_4 (а. с. 34-35, 37-38, 40-44), договором про надання послуг Інтернету (а. с. 39)

Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 однією сімўєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлена вимоги про визнання ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною та в разі відмови нотаріуса у праві на спадщину може вирішуватися в подальшому у позовному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 315 ЦПК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко