Троїцький районний суд Луганської області
Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/259/14-ц
Провадження №2-в/433/39/18
У Х В А Л А

Іменем України

16.10.2018 року Троїцький районний суд Луганської області області в складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Яковлєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке питання, ініційоване Верховним Судом у складі судді Касаційного цивільного суду про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Врубовщик» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2018 року до Троїцького районного суду Луганської області з Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла ухвала Верховного Суду від 25 липня 2018 року з матеріалами, доданими до касаційної скарги, для вирішення питання про відновлення втраченого провадження у справі № 443/259/14-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Врубовщик» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

Згідно копії ухвали суду від 30 липня 2018 року, рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2П,, ОСОБА_3 Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 22 травня 2014 року була задоволена апеляційна скарга представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року скасоване, договір оренди земельної ділянки від 22 липня 2010 року визнаний недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2014 року відкрите касаційне провадження у зазначеній справі. Однак вимоги ухвали в частині витребування цивільної справи виконані не були, так як Троїцький районний суд Луганської області знаходиться на території проведення операції обєднаних сил Збройних Сил України. Відсутність судової справи унеможливлює розгляд касаційної скарги.

В судове засідання заінтересовані особи не зявились, про дату, місце та час судового засідання повідомлялись завчасно, належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст.488, 489 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене провадження може бути відновлене за заявою учасників справи або за ініціативою суду.

Частиною 3 ст. 493 ЦПК України передбачено, що розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, протягом тридцяти днів з дня надходження заяви до суду.

Відповідно до вимог статті 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Згідно ч.1,2 ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Як вбачається з копії супровідного листа Троїцького районного суду Луганської області від 17.03.2015 року за вих№1373/15-вих, цивільна справа №433/259/14-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Врубовщик» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним спрямована на розгляд ВССУ 09 липня 2014 року (а.с.14).

До матеріалів касаційного провадження була додана копія рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 травня 2014 року, яким задоволена апеляційна скарга представника позивачів, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року скасоване та ухвалене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені, договір оренди земельної ділянки від 22 липня 2010 року визнаний недійсним (а.с.9-10).

Крім того, керівником апарату Троїцького районного суду Луганської області на запит суду були надані копії наступних процесуальних документів, наявних а АСДС Д-3 у вищевказаній справі: копія ухвали про відкриття провадження від 03 березня 2014 року, копія ухвали про призначення справи до розгляду від 27 березня 2014 року, копія вступної та резолютивної частини рішення від 07 квітня 2014 року, а також копія повного тексту рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року (а.с.18-23).

При цьому суд враховує, що в даному випадку рішенням Апеляційного суду Луганської області було скасоване рішення Троїцького районного суду Луганської області і справа після цього була втрачена, а у справі подано касаційну скаргу на рішення апеляційного суду, тому відновленню підлягає як рішення апеляційного суду, яке оскаржується, так і рішення суду першої інстанції.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зібрані матеріали справи є належними та достатніми для часткового відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №433/259/14-ц в частині повного тексту рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року, а також в частині тексту рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 травня 2014 року і вважає, що відновлення повних текстів рішень суду буде відповідати заявленій меті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 488-495 ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі №433/259/14-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Врубовщик» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним в частині:

1) рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 квітня 2014 року:

«Справа № 433/259/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Івановій Н.В.,

представника позивачів ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПОСП «Врубовщик», третя особа відділ Держземагенства у Троїцькому районі Луганської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПОСП «Врубовщик» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в обґрунтування якого зазначено, що 14 травня 2012 року помер ОСОБА_6, якому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛГ № 081143 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області. Позивачі є спадкоємицями вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_6 Після прийняття вказаної земельної ділянки у спадщину, позивачам стало відомо про існування договору оренди землі від 22 липня 2010 року, який був укладений між ОСОБА_6 та ПОСП «Врубовщик» та який позивачі отримали на руки у січні 2014 року. Ознайомившись з умовами договору, позивачами було встановлено, що договір не відповідає вимогам законодавства, а саме в ньому відсутні декілька істотні умови, передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови збереження стану обєкта оренди, або знищення обєкта оренди чи його частини; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. На підставі зазначеного, позивачі просять суд визнати вказаний договір оренди землі недійсним ,стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Представник позивачів ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, у звязку з чим просив їх задовольнити, оскільки позивачі після смерті ОСОБА_6 успадкували відповідну земельну ділянку, та коли у січні місяці 2014 року отримали на руки спірний договір оренди землі, встановили, що він не відповідає вимогам закону, а саме мають місце недоліки щодо істотних умов договору, зазначені в позовній заяві. На запитання суду, представником позивачів було пояснено, що договір оренди землі сторонами виконувався, отримувалася відповідна орендна плата, негативних наслідків відсутність зазначених істотних умов договору на даний час спричинено не було, однак такі наслідки можуть бути спричинені у майбутньому, що на його думку є підставою для визнання договору оренди землі недійсним у судовому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки сторони спірний договір виконували належним чином, ОСОБА_6 з моменту укладення договору визнавав його та був згодним з усіма його умовами, у наслідок чого отримував орендну плату. На його думку договір містить усі істотні умови та відповідає нормам чинного законодавства, просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Представник відділу Держземагенства у Троїцькому районі Луганської області ОСОБА_7 суду пояснила, що спірний договір було зареєстровано ДП «Центр ДЗК» Луганською регіональною філією Троїцьким районним відділом, про що у державному реєстрі земель було вчинено відповідний запис. На запит представника позивачів у січні 2014 року було надано копію даного договору оренди землі. Заперечень на позовні вимоги не має.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛГ № 081143 ОСОБА_6 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області (а.с.19). Позивачі є спадкоємицями вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_8 (а.с.20-25) Після прийняття вказаної земельної ділянки у спадщину, позивачам стало відомо про існування договору оренди вищезазначеної земельної ділянки від 22 липня 2010 року, який був укладений між ОСОБА_8 та ПОСП «Врубовщик», зареєстрований ДП «Центр ДЗК» Луганською регіональною філією Троїцьким районним відділом, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26 листопада 2010 року за № 17 (а.с.14-16,18). Позивачі отримали спірний договір оренди землі на руки через свого представника у січні місяці 2014 року (а.с.13).

Таким чином, судом встановлено, що позивачі звернулися із своїми вимогами в рамках строку позовної давності виходячи з наступного.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч. 1 ст. 261 ЦКУ вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Також, згідно п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки позивачі отримали доступ до спірного договору і, відповідно, довідалися про порушення їх права лише у січні місяці 2014 року, початком перебігу позовної давності є саме зазначена дата, а саме дата отримання спрямованої копії договору оренди землі на руки через їх представника.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Позивачі у своїй позовній заві посилаються на відсутність у спірному договорі ряду істотних умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: обєкту оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови збереження стану обєкта оренди, або знищення обєкта оренди чи його частини; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Таким чином, спір, порушений за вимогою про визнання недійсним договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 2 ст. 15 Закону № 161-ХІV, при посиланні на відсутність у договорі його істотних умов, безумовно, підлягає розгляду й вирішенню судом по суті, однак у такому випадку слід також врахувати й загальні правила визнання договорів недійсними. Зазначені результати порівняльного аналізу окремих правових ознак нікчемного та оспорюваного правочинів дають підстави для обґрунтованого висновку про те, що договір оренди земельної ділянки є саме оспорюваним правочином, про що свідчить вжита в ч. 2 ст. 15 Закону № 161-ХІV граматична конструкція «відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов… є підставою… для визнання договору недійсним відповідно до закону». Тобто закон імперативно не визначає, що договір оренди землі в такому випадку є нікчемним, а лише допускає, що відсутність істотної умови в договорі може слугувати підставою для його визнання недійсним, якщо відповідна вимога буде визнана обґрунтованою за результатами її розгляду судом згідно із законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи булипорушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, при розгляді спору з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі у звязку з відсутністю в ньому істотної умови слід враховувати правила вирішення спорів про недійсність оспорюваних правочинів і не лише встановлювати наявність чи відсутність ознаки, яка законом визначена підставою недійсності договору, а й визначити, чи було порушене цивільне право позивача, на захист якого він звернувся до суду, яке саме його право порушене та в чому полягає таке порушення, якщо воно мало місце, а також чи буде порушене право позивача відновленим саме у той спосіб, який ним обраний, тобто шляхом визнання договору оренди землі недійсним.

Таким чином, однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Однак, судом було достовірно встановлено, що сторони спірний договір виконували належним чином, ОСОБА_6 з моменту укладення договору визнавав його та був згодним з усіма його умовами, у наслідок чого отримував відповідну орендну плату, тобто ОСОБА_6 був згодний з умовами договору оренди землі та ніяких претензій з приводу його укладення останнім висунуто не було. Позивачі у своєму позові посилаються на формальне порушення закону. Факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачів укладеним договором, судом при розгляді справи не встановлено. Законодавцем визначено, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а позивачами наданими до суду доказами не доведено, чи дійсно порушуються їх права у звязку з відсутністю в договорі оренди зазначених умов, їх істотності, яке саме їх право порушене та в чому полягає таке порушення, у звязку з чим судом не представляється можливим встановити, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11,15, 16, 256, 257, 261, 638, 792 ЦК України, п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. 15 Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст. 3,10,11,60,212-215 ЦПК України ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя»;

2) рішення Апеляційного суду Луганської області від 22 травня 2014 року:

«Головуючий суду 1 інстанції ОСОБА_9

Доповідач Коротких О.Г.

Справа №433/259/14-ц

Провадження №22ц/782/2074/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого: Коротких О.Г.

суддів : Масенко Д.Є., Орлова І.В.,

при секретарі : Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луганську апеляційну скаргу ОСОБА_4 Анатолійовича-представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07.04.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Врубовщик» про визнання договору оренди земельної недійсним, -

Встановила:

У лютому 2014 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в обґрунтування якого зазначили, що 14 травня 2012 року помер ОСОБА_8, якому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 081143 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області. Позивачі є спадкоємицями вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_8 Після прийняття вказаної земельної ділянки у спадщину, позивачам стало відомо про існування договору оренди землі від 22 липня 2010 року, який був укладений між ОСОБА_8 та ПОСП «Врубовщик» та який позивачі отримали на руки у січні 2014 року. Ознайомившись з умовами договору, позивачами було встановлено, що договір не відповідає вимогам законодавства, а саме в ньому відсутні декілька істотні умови, передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови збереження стану об'єкта оренди, або знищення об'єкта оренди чи його частини; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. На підставі зазначеного, позивачі просять суд визнати вказаний договір оренди землі недійсним, стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Оскаржуваним рішенням суду від 07.04.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, представником позивачів було надано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з приводу порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування обставин справи, неналежної оцінки доказів по справі, та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.213,ст.214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом;обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні .Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК України ,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у своєму позові посилається на формальне порушення закону, факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачів укладеним договором, судом при розгляді справи не встановлено. Позивачами наданими до суду доказами не доведено, чи дійсно порушуються їх права у зв'язку з відсутністю в договорі оренди зазначених умов, їх істотності, яке саме їх право порушене та в чому полягає таке порушення, у зв'язку з чим судом не представляється можливим встановити, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судова колегія не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 081143 ОСОБА_6 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області (а.с.19). Позивачі є спадкоємицями вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_8 (а.с.20-25) Після прийняття вказаної земельної ділянки у спадщину, позивачам стало відомо про існування договору оренди вищезазначеної земельної ділянки від 22 липня 2010 року, який був укладений між ОСОБА_8 та ПОСП «Врубовщик», зареєстрований ДП «Центр ДЗК» Луганською регіональною філією Троїцьким районним відділом, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26 листопада 2010 року за № 17 (а.с.14-16,18). Позивачі отримали спірний договір оренди землі на руки через свого представника у січні місяці 2014 року (а.с.13).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди-землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки в спірному договорі оренди землі відсутні такі істотні умови, як обєкт оренди (кадастровий номер, місто розташування та розмір земельної ділянки); умови збереження стану обєкту оренди, або знищення обєкту оренди чи його частини; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкту оренди чи його частини; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то такий договір оренди підлягає визнанню недійсними за правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Суд першої інстанції невірно застосував норму матеріального права щодо існуючих правовідносин. Доводи апелянта є обґрунтованими з цього приводу. Хоча відповідно до п.40 оспорюваного договору умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи.

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, зробив висновки, невідповідні обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, судові витрати зі сплати судового збору по справі у розмірі 243,60 грн., а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова палата, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Анатолійовича-представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07.04.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3: визнати договір оренди земельної ділянки від 22 липня 2010 року, який зареєстрований ДП «Центр ДЗК» Луганська регіональна філія, Троїцький районний відділ, запис №17 від 26.11.2010 року, недійсним.

Стягнути з ПОСП «Врубовщик» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 243,60 грн. та суму судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:»

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її складення до Луганського апеляційного суду через Троїцький районний суд Луганської області із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.І.Суський