ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/666/18

Головуючий у першій інстанції Глушко О.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/139/18

Чернігівський апеляційний суд у складі

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору опікунська рада при виконкомі Бахмацької міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини,

місце ухвалення рішення суду м. Бахмач,

дата складання повного тексту судового рішення 26 липня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, у якому просив зобовязати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити спосіб участі у спілкуванні з дитиною наступним чином: за місцем проживання батька щомісяця, кожної другої та третьої суботи з 10 до 20 години без присутності матері; за місцем проживання дитини систематичні побачення з дитиною у вихідні дні з 10 до 18 години; відвідування дитиною місця проживання батька під час літніх канікул, зокрема один місяць з них (або половину терміну канікул), який попередньо погоджуватиметься з матірю, дитина проживає у батька, а також під час зимових канікул не менше семи днів дитина проживає у батька; у день народження батька (ІНФОРМАЦІЯ_3) за місцем проживання батька з 9 до 20 години без присутності матері; побачення з дитиною під час святкових заходів у дитячому садку з присутністю матері, а в разі її відсутності без неї.

Заявлені вимоги мотивував тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем їх спільна дочка залишилася проживати з матірю. Він, як батько, бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, однак колишня дружина чинить перешкоди у цьому. Для вирішення вказаного питання він двічі звертався до органу опіки та піклування, відповідні висновки якого про встановлення порядку спілкування з дитиною на поведінку ОСОБА_3 не вплинули. Також зазначає, що у другому висновку опікунська рада залишила поза увагою його прохання щодо встановлення режиму спілкування під час літніх канікул в освітніх закладах, оскільки дитина у 2019 році піде до школи, і він бажає визнати такий режим спілкування на майбутнє з метою, щоб у подальшому не було потреби вирішувати це питання у судовому порядку.

Рішенням від 26 липня 2018 року Бахмацький районний суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив. Зобовязав ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши наступні способи участі позивача у спілкуванні з дитиною: щотижня у суботу з 10 до 16 години та у неділю з 10 до 16 години за місцем проживання дитини у м. Чернігові, з урахуванням погодних умов та стану здоровя дитини; побачення під час усіх святкових заходів в освітніх закладах; у день народження батька (ІНФОРМАЦІЯ_3) у м. Бахмач за місцем проживання батька з 10 до 20 години. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, частково не погоджуючись з судовим рішенням, просить змінити його, зокрема, зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у спілкуванні з дочкою, встановивши наступний режим його спілкування з дитиною: за місцем проживання батька щомісяця, кожної другої та третьої суботи з 10 до 20 години без присутності матері; за місцем проживання дитини систематичні побачення з дитиною у вихідні дні з 10 до 18 години; відвідування дитиною місця проживання батька під час літніх канікул, зокрема, один місяць (або половину терміну канікул) з них, який попередньо погоджуватиметься з матірю, дитина проживає у батька, а також під час зимових канікул не менше семи днів дитина проживає у батька; у день народження батька (ІНФОРМАЦІЯ_3) за місцем проживання батька з 9 до 20 години без присутності матері; побачення з дитиною під час святкових заходів у дитячому садку з присутністю матері, а у разі відсутності матері без неї.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції визначив режим спілкування батька з дитиною на свій власний розсуд, залишивши поза увагою вимоги позову, обставини, якими вони підтверджуються, та висновок органу опіки та піклування.

Позивач вказує, що судом не розглянуті його вимоги про спілкування з донькою під час канікул та вдома у батька, чим обмежені його батьківські права, передбачені законом. Стверджує, що має право на спілкування з дитиною у себе вдома для можливого спілкування доньки не лише з ним, а й з дідусем та бабусею.

У наданому відзиві ОСОБА_3, вважаючи доводи позивача безпідставними та необґрунтованими, просить позовні вимоги задовольнити частково, встановивши побачення батька з дитиною: у м. Чернігові два рази на місяць в першу суботу та четверту неділю місяця у години на вибір батька; у день народження батька у відповідні години без присутності матері; під час святкових заходів двічі на рік у дитячому садку з присутністю матері; у спілкуванні позивача з дитиною за його місцем проживання та під час канікул відмовити.

Доводи відзиву зводяться до того, що запропонований позивачем режим спілкування з дитиною буде задовольняти лише його особисті потреби та суперечитиме інтересам самої дитини. Відповідач звертає увагу, що заявлений режим буде обтяжливим для їхньої дочки, враховуючи її стать, пятирічний вік, особливості гігієнічного догляду у такому віці та проблеми з вимовою певних звуків, а також той факт, що дитячий садок не є місцем для спілкування через можливе порушення навчального процесу, режиму сну та харчування.

Вказує, що позивач здоровям дитини, її фізичним і моральним розвитком не цікавиться, з проханням бачитись з дочкою до неї особисто не звертався, участі у додаткових матеріальних витратах не несе, аліменти почав сплачувати лише з 29 серпня 2018 року.

Третьою особою у справі відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як батько, має право спілкуватись зі своєю дочкою та брати участь у її вихованні нарівні з матірю, у зв'язку з чим відповідач не вправі перешкоджати йому. Визначаючи спосіб спілкування позивача з дитиною, районний суд зазначив, що викладені у висновку опікунської ради способи участі батька у вихованні дитини є такими, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини з урахуванням взаємовідносин між сторонами на час розгляду справи, та врахував малолітній вік і стан здоровя дитини, потребу дотримання особистої гігієни, а також значну віддаленість між населеними пунктами, де проживають батьки дитини.

Суд констатував, що запропонований ОСОБА_2 спосіб спілкування з дитиною шляхом побачень під час літніх та зимових канікул в освітніх закладах не може бути визначений у звязку з тим, що малолітня ОСОБА_4 на час розгляду справи школу не відвідує, оскільки 6 років їй виповниться лише у 2019 році, та зазначив, що батьки можуть самостійно визначити додаткові дні та години спілкування ОСОБА_2 з донькою, незважаючи на рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 являються батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бахмацького районного суду від 20 жовтня 2014 року розірваний (а.с. 7). Даним рішенням за ОСОБА_5 залишено дошлюбне прізвище «ОСОБА_2».

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_2» (а.с. 44).

У зв'язку з відсутністю між сторонами згоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_2 звертався до опікунської ради при виконкомі Бахмацької міської ради. За наслідками його звернення 11 лютого 2016 року опікунською радою був прийнятий висновок, затверджений рішенням виконкому Бахмацької міської ради № 52 від ІНФОРМАЦІЯ_3 2016 року, яким визначено участь батька ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною наступним чином: один або два рази на місяць у вихідний день у м. Чернігові за попередньою домовленістю батьків, зважаючи на погодні умови та стан здоровя дитини. У разі перебування малолітньої ОСОБА_4 разом із матірю у м. Бахмач, тривалість, час і місце зустрічі та істотні умови побачення визначаються за домовленістю між батьками дитини (а.с. 8).

Іншим висновком, затвердженим рішенням виконкому Бахмацької міської ради № 63 від 29 березня 2018 року за зверненням позивача, опікунська рада вважала за доцільне встановити наступні часи спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною: за місцем проживання батька у м. Бахмачі 2-ї та 3-ї суботи щомісяця та один раз на тиждень у м. Чернігові, зважаючи на погодні умови та стан здоровя дитини; у день народження батька ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Бахмачі; побачення із дитиною під час святкових заходів в освітніх закладах (а.с. 9). Дійшовши такого висновку, опікунська рада констатувала, що встановлений рішенням виконкому від ІНФОРМАЦІЯ_3 2016 року порядок спілкування батька з дитиною не виконується, а також взяла до уваги непрості взаємовідносини колишнього подружжя, незясовані протиріччя у поглядах на позитивний чи негативний вплив батька на дитину, наполягання матері дитини на мінімізації їх зустрічей, вік дитини та акт обстеження умов проживання ОСОБА_2

Звернувшись до суду з вимогою про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини, ОСОБА_2 вказував на свідоме чинення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дочкою, що позбавляє його можливості сумлінно виконувати свої батьківські обовязки відносно дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 ст. 7 СК України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами ст.ст. 11, 15 Закону кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Діти мають рівні права та обовязки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 СК України). Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України встановлено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Проаналізувавши в повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у його спілкуванні з малолітньою дочкою, оскільки позивач зобов'язаний брати участь у вихованні дитини і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач не має права перешкоджати цьому. Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з його дочкою зашкодить їй, буде суперечити її інтересам та перешкоджатиме нормальному розвитку дитини.

При цьому районний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини з огляду на таке.

Частинами 4-6 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вже зазначалось, висновком опікунської ради, затвердженим рішенням виконкому Бахмацької міської ради № 63 від 29 березня 2018 року, визначено участь ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною наступним чином: за місцем проживання батька у м. Бахмачі 2-ї та 3-ї суботи щомісяця та один раз на тиждень у м. Чернігові, зважаючи на погодні умови та стан здоровя дитини; у день народження батька ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Бахмачі; побачення із дитиною під час святкових заходів в освітніх закладах.

Зі змісту висновку вбачається, що опікунською радою позивачу було запропоновано, зокрема, спілкування з дитиною двічі на місяць за місцем його проживання у м. Бахмач без визначення конкретного часу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно вказав на те, що зазначені органом опіки і піклування способи участі батька у вихованні дитини є такими, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини. Встановлено, що внаслідок непорозумінь між батьками позивач не бачився із донькою близько одного року. На думку суду, зважаючи на тривалу перерву у спілкуванні батька з дитиною, її пятирічний вік та стан здоровя, щоденну потребу в дотриманні особистої гігієни з огляду на те, що вона є малолітньою, а також значну віддаленість між населеними пунктами, де проживають батьки дитини, спілкування позивача з донькою саме за місцем його проживання у м. Бахмач не відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини на час розгляду цієї справи.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на необхідність спілкування дитини з бабусями та дідусями, які також мешкають у м. Бахмач, не може бути підставою для зміни способу участі батька у вихованні дитини з огляду на те, що за нормами сімейного законодавства вказані особи не позбавлені права звернутись з позовом про усунення перешкод у здійсненні прав щодо виховання онуки.

Встановлюючи спосіб спілкування позивача з дочкою, суд першої інстанції врахував інтереси дитини та визначив графік зустрічей саме за місцем проживання дитини, який не буде порушувати режиму її дня та перебування у освітніх закладах, не відриватиме її від звичайного для дитини середовища та не заважатиме нормальній життєдіяльності. Вказані способи участі батька у вихованні дитини не є остаточними і можуть бути у подальшому змінені відповідним судовим рішенням у разі недосягнення згоди між сторонами із зміною обставин справи з урахуванням досягнення дитиною шкільного віку, щільності зустрічей доньки з позивачем та більшої прихильності до батька, перебуванням на навчанні, тощо.

При цьому суд правильно взяв до уваги можливість добровільного визначення батьками додаткових днів та годин спілкування ОСОБА_2 з дочкою, незважаючи на наявність рішення суду, яким встановлений спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини.

Не є підставою для зміни судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги про спілкування з донькою під час канікул, які ОСОБА_2 просив вирішити на майбутнє, оскільки ці вимоги є передчасними. Так, малолітній ОСОБА_4 6 років виповниться лише у 2019 році, на даний час шкільного закладу вона не відвідує, у дошкільних навчальних закладах літні та зимові канікули не передбачені, а отже спір з приводу цієї вимоги між сторонами ще не виник.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 липня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2018 року.

Судді Чернігівського апеляційного суду Н.В. Шитченко

Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова