Справа № 350/457/17
Провадження № 22-ц/779/141/2018
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 17 листопада 2017 року, ухваленого суддею Пуликом М.В. у смт. Рожнятові, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він народився та постійно проживав в АДРЕСА_1 у будинковолодінні по вул. Космонавтів, 3 власником якого була його мати ОСОБА_4

24 грудня 2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким зробила заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті, заповівши йому належне їй домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на спадкове майно.

Посилаючись на відмову нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_4 не оформила правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, просив визнати за ним право власності в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_3

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є рідним братом ОСОБА_2, його мати ОСОБА_4 була власником житлового будинку по АДРЕСА_2, в якому і проживала.

24 грудня 2007 року ОСОБА_4 скала заповіт, за яким заповіла ОСОБА_2 житловий будинок та господарські споруди по вул. Сонячна, 5, тому слід вважати, що домоволодіння по АДРЕСА_3 не охоплено заповітом і спадкування має здійснюватися за законом.

Посилаючись на відмову нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_3

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 17 травня 2017 року вищевказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 17 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться по вул. АДРЕСА_3

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться по вул. АДРЕСА_3

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що його мати мала у власності тільки одне домоволодіння і саме те, в якому проживала. В заповіті вказана адреса проживання: АДРЕСА_4, а тому у неї було волевиявлення заповісти йому домоволодіння. Проте, дана помилка у заповіті сталася у зв'язку із відсутністю до недавнього часу у селах назв вулиць.

Вказує, що на час розгляду справи даний заповіт не визнано нікчемним, ніким не скасовано та не змінено, однак, суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши право власності на спадкове майно по закону, не зважаючи на наявність заповіту.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити його позов.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 розд. ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт є нікчемним, а тому спадкування повинно відбуватися за законом.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін по справі ОСОБА_4, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

24 грудня 2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Креховицької сільської ради Рожнятівського району ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 73, яким на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_3

З відповіді Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 25 березня 2016 року вбачається, що видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 на домоволодіння по АДРЕСА_2 не можна у зв'язку із відсутністю документа про право власності на спадкове майно.

З відповіді Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 11 травня 2016 року вбачається, що видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_4 на домоволодіння по вул. АДРЕСА_2 не можна у зв'язку із відсутністю документа власності на спадкове майно.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України.

Такими вимогами є письмова форма заповіту із зазначенням місця та часу його складення, особисте підписання заповіту заповідачем, посвідчення заповіту нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

Відповідно до ст.1251 ЦК України (в редакції чинній на момент посвідчення заповіту), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Згідно з пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Згідно п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. № 22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 р. за № 256/466) (чинній на момент посвідчення заповіту) нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Встановлено, що уповноваженою особою Креховицької сільської ради на вчинення нотаріальних дій є секретар сільської ради.

Як вбачається із розпорядження Креховицької сільської ради № 67 від 14 грудня 2007 року секретарю сільської ради Зорій Є.П. з 17 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року було надано чергову відпустку.

Згідно довідки, виданої виконкомом Креховицької сільської ради від 15 серпня 2017 року в період з 17 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року на час відпустки секретаря Зорій Є.П. будь-якого письмового розпорядження про виконання обов'язків секретаря в Креховицькій сільській раді іншою особою видано не було. Судом першої інстанції на підставі свідчень ОСОБА_7 встановлено, що на момент посвідчення заповіту, вона фактично виконувала обов'язки секретаря сільської ради, посвідчила заповіт на усну вимогу сільського голови.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив фактичні обставини справи, врахував, що рішення про надання повноважень на вчинення нотаріальних дій ОСОБА_7 не приймалось, у зв'язку з чим посвідчення заповіту, складеного 24 грудня 2007 року ОСОБА_7 здійснено з порушенням ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 37 Закону України «Про нотаріат».

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст. 1267 ЦК України).

З огляду на встановлення порушень при посвідченні заповіту, що впливає на його чинність, суд прийшов до правильного висновку про застосування норм, що регулюють спадкування за законом. Суд не вийшов за межі позову, оскільки вирішив питання про право - визначив частки у спадщині в порядку закону, який регулює спірні правовідносини.

Майно на яке відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4 є домоволодіння по АДРЕСА_2 що не заперечують сторони спору, а спадкоємцями цього майна в рівних частинах є сини спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У зв'язку із наведеним, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частини будинковолодіння.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час розгляду справи заповіт не визнано нікчемним, ніким не скасовано та не змінено на увагу не заслуговують, оскільки в силу ст. 215 ЦК України недійсність оспорюваного заповіту прямо встановлена законом.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про помилку у заповіті в частині місцезнаходження спадщини у зв'язку із відсутністю в селах назв вулиць, оскільки дану обставину сторона не довела належними та допустимими доказами.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта