Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 481/103/17

провадження № 61-43252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року у складі судді Вжещ С. І. та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В.,

Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 з 04 вересня 2009 року працювала у філії Новобузького району Східного округу публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго»), де з 05 жовтня 2015 року обіймала посаду техніка групи збуту електроенергії.

24 листопада 2016 року відбулося засідання атестаційної комісії

ПАТ «Миколаївобленерго» за результатами якого комісія дійшла висновку про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді.

Наказом генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» за № 1902-к від

29 грудня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача було звільнено з вищевказаної посади з 29 грудня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України - у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи (за згодою з профспілковим комітетом).

Відповідачем не було надано ОСОБА_4 рішення атестаційної комісії та не роз'яснено порядок оскарження такого рішення. Також її не було завчасно повідомлено про дату та час розгляду профспілкою клопотання щодо її звільнення. Крім того, відповідачем не було враховано її сімейний стан, зокрема те, що на її утримані знаходяться двоє неповнолітніх дітей.

ОСОБА_4 просила суд поновити її на роботі на посаді техніка групи збуту електроенергії філії Новобузького району ПАТ «Миколаївобленерго» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з

29 грудня 2016 року по день поновлення її на роботі.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_4 було проведено з додержанням вимог чинного законодавства у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, за наявності попередньої згоди профспілкового комітету філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новобузького району.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 серпня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року та направити справу на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про недостатність кваліфікації фактично ґрунтуються лише на матеріалах атестаційної комісії і показаннях свідка, які конкретно не стосувалися ділових якостей і кваліфікації позивача, за відсутності інших об'єктивних даних щодо її недостатньої кваліфікації.

Судами не було враховано, що рішення атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді є лише одним із таких доказів, який підлягає перевірці й оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

20 вересня 2018 року матеріали цивільної справи № 481/103/17 надійшли до Верховного Суду.

27 вересня 2018 року АТ «Миколаївобленерго» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу

ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

01 жовтня 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 481/103/17 передано судді-доповідачу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до протоколу № 54 засідання атестаційної комісії по атестації персоналу комерційної дирекції від 24 листопада 2016 року та атестаційного листа від цієї ж дати за результатами атестації ОСОБА_4 атестаційна комісія дійшла висновку про невідповідність позивача займаній посаді.

Згідно повідомлення, підписаного генеральним директором

ПАТ «Миколаївобленерго» за вих. № 06/39-1092 від 28 грудня 2016 року,

ОСОБА_4, техніку групи збуту електроенергії філії Новобузького району Східного округу у зв'язку з прийнятим рішенням атестаційної комісії від

24 листопада 2016 року Протокол № 54 щодо невідповідності займаній посаді та з метою подальшого працевлаштування було запропоновано інші вакантні посади.

Згідно акта філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новобузького району Східного округу, складеного 28 грудня 2016 року, позивача було ознайомлено із зазначеним повідомленням, проте остання відмовилась від пропонування та від підпису.

Відповідно до Протоколу засідання профспілкового комітету Східного округу Філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новобузького району від 28 грудня 2016 року профспілка надала згоду на звільнення ОСОБА_4 - техніка групи збуту електроенергії за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом № 1902-к генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго»

Сивака О. П. від 29 грудня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_4 було звільнено з роботи з 29 грудня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України - у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи (за згодою з профспілковим комітетом).

Підставою для прийняття наказу послугувало: протокол засідання атестаційної комісії по атестації персоналу комерційної дирекції від

24 листопада 2016 року № 54; повідомлення ОСОБА_4 за вих. № 06/39-1092 від 28 грудня 2016 року; акт про відмову від підпису в повідомленні від

28 грудня 2016 року; клопотання до профкому МОПО НГПЕУ філії Новобузького району Східного округу від 28 грудня 2016 року; протокол засідання профспілкового комітету філії Новобузького району Східного округу від

28 грудня 2016 року.

Статтею 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статями 38 і 39 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статями 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України та підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті18 постанови від

06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Порядок звільнення - це певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частин першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи наведене, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладених на нього трудових обов'язків, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов'язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об'єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов'язків

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили наявність обов'язку позивача проходити відповідну перевірку знань, та не одержання нею задовільної оцінки за результатами такої перевірки. Врахували інші докази неналежного виконання трудових обов'язків, про які зазначено у судовому рішенні, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неможливість забезпечення позивачем виконання покладених на неї трудових обов'язків, в силу недостатньої кваліфікації, що і є правомірною підставою для її звільнення за правилами пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Також суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідачем дотримано встановлених законом, а саме частиною другою статті 40 КЗпП України гарантій працівника щодо переведення на іншу роботу за його згодою. Відповідачем також отримано попередню згоду профкому на звільнення позивача за пунктом 2 частиною першою статті 40 КЗпП України, що відповідає вимогам встановленим статті 43 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська