Справа № 135/711/18
Провадження № 2/135/245/18
25.10.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Сторони в судове засідання не зявилися. Клопотань про розгляд справи в загальному порядку чи про бажання взяти особисту участь в судовому засіданні по справі сторонами не подано. Позивач в позовній заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 викликався в судове засідання на розгляд справи, однак не з'явився, конверти із повістками про повідомлення про час та місце розгляду справи, направлені за зареєстрованою адресою його місця реєстрації повернуто до суду із відмітками, «за закінченням встановленого строку зберігання».
За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 16.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 оформили шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Зазначено, що умови та правила банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами.
Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт видно, що на час підписання анкети-заяви діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,9 % в місяць (тобто 22,8 % річних), що вказано і у позовній заяві позивачем та в наданому розрахунку.
Із наданого позивачем розрахунку видно, що позичальник ОСОБА_3 почав користуватись кредитною карткою з 14.09.2007 року. В подальшому, із наданого позивачем розрахунку видно, що ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, неодноразово частково погашав заборгованість по кредиту. Зокрема, востаннє ним було здійснено погашення заборгованості 03.11.2015 року, коли сплачено 310,37 грн., при цьому вже діяла процентна ставка в розмірі 43,2 % річних. Що свідчить про те, що позичальник погоджувався на підняття банком процентної ставки.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України ).
Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що до неустойки, як виду забезпечення виконання зобовязань, належать пеня та штраф.
Відповідно до п. 6.5. умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах визначених договором.
Згідно п. 6.6. умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
Відповідно до п. 8.6. умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Судом встановлено, що банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику.
Відповідач ОСОБА_3 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забовязання за вказаним договором не виконав порушив умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (в попередній редакції), визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає врахуванню.
Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним.
Так, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2304,44 грн., яка згідно розрахунку складається із поточної та простроченої заборгованості.
Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення комісії, розмір якої згідно розрахунку становить 4489,63 грн. Оскільки комісія була передбачений договором, а із розрахунку видно, що щомісяця за невиконання позичальником умов договору нараховувалась комісія.
Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів, суд виходить з такого.
Ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування процентів за кредитним договором після останньої сплати відповідачем за кредитним договором, тобто, після 03.11.2015 року, оскільки до цього відповідач, сплачуючи за кредитом, погоджувався із умовами розрахунку та заборгованості.
Разом з тим, починаючи з 03.11.2015 року формула розрахунку процентів є незрозумілою. Так, судом встановлено, що порядок нарахування процентів за користування кредитом в різні періоди після 03.11.2015 року здійснюється по різному. Це видно, наприклад, з того, що за однаковим розміром заборгованості (сума поточної та простроченої заборгованості) в різні дати нараховуються різна сума процентів при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, 30.12.2015 року при сумі простроченого боргу 789,05 грн., нараховано 21,64 грн. процентів за 1 день прострочення, тоді як 29.04.2016 року при такій же сумі боргу 789,05 грн. нараховано 30,5 грн. процентів. При цьому відсоткова ставка є однаковою 43,2% річних. Відтак механізм нарахування є незрозумілим. Крім того, із розрахунку видно, що зберігається невідповідність нарахованих відсотків за 1 день за однаковими сумами боргу за простроченим тілом кредиту в сумі 789,05 грн., що явно видно за простроченим боргом, при однаковій відсотковій ставці (наприклад, 30.04.2018 року за 1 день прострочення 789,05 грн. тіла кредиту нараховано вже 188,71 грн. процентів, що явно не відповідає процентній ставці 43,2 % річних, яка вказана в розрахунку).
Вказані обставини свідчать про те, що розрахунок процентів за користування кредитними коштами в різні періоди, в наданому позивачем розрахунку здійснюється по різному. При цьому, в позовній заяві жодного обґрунтування правильності такого розрахунку позивачем не наведено.
Тому суд вважає обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом до 03.11.2015 року, а саме в розмірі 6930,3 грн., тобто в сумі, яка вказана накопичувальним підсумком (колонка 12) в розрахунку до 03.11.2015 року (а.с. 6).
Разом з тим, встановлено, що починаючи з 03.11.2015 року розрахунок процентів банком було проведено невірно, всупереч умовам кредитного договору. Обгрунтування зміни порядку нарахування процентів та доказів, що вказували б на правомірність і правильність нового порядку нарахування процентів позивачем не надано.
Враховуючи те, що розмір заборгованості за тілом кредиту є сталим з 03.11.2015 року і становить 2304,44 грн., виходячи із зміненої процентної ставки 43,2 %, яка фактично визнавалась боржником, суд вважає за можливе зробити перерахунок нарахованих банком процентів за користування кредитом після 03.11.2015 року. Проценти обраховані за формулою: сума боргу за тілом кредиту х % 43,2 річних : 100% : 365 днів х кількість днів в періоді.
Таким чином заборгованість за процентами за період з 03.11.2015 року по 30.04.2018 року становитиме: 2304,44 грн. х 43,2 % : 100 % : 365 днів х 909 днів = 2479,25 грн.
З урахуванням процентів, нарахованих до 03.11.2015 року (6930,3 грн.), загальна заборгованості за процентами по кредиту станом на 30.04.2018 року становитиме 9409,55 грн. (6930,3 + 2479,25).
Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, розмір процентної складової штрафу повинен становити 5 % від обрахованого судом розміру суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, тобто 5 % від (2304,44+9409,55+4489,63). Таким чином процентна складова штрафу становить 810,18 грн.
Згідно позовної заяви та розрахунку позивач просить стягнути 500 грн. фіксованої частини штрафу, передбаченого умовами та правил надання банківських послуг. Дана вимога підлягає задоволенню.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 20, 526, 548-551, 610-612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 141, 274-277, 282-285 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 335,82 грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя: