Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/703/18 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Є.У.№ 321/329/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з цивільних справ:

Головуюча: Кочеткова І.В.,

судді: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Відділ у Михайлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про розірвання договору оренди земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював. Зазначав, що 22 червня 2009 року сторони уклали договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки, площею 3,1768 га, розташованої на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Посилаючись на те, що орендар з 2009 року по теперішній час не сплачує орендну плату, договір не містить суттєвих умов, не пройшов державну реєстрацію, просив суд на підставі ст.651 ЦК України про його розірвання.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач направив суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки передбачених законом підстав для розірвання договору оренди по справі не встановлено. Просив розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення його представникові судової повістки 05.12.2017 р.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Позиніча О.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до доведений факт систематичного невиконання орендарем умов договору оренди. Належна за договором орендна плата у розмірі 56 048 грн. була виплачена ОСОБА_3 27.07.2010 р. наперед, що не заперечувалося останнім в судовому засіданні, не суперечить умовам договору і вимогам земельного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України ( в редакції Закону на час вирішення спору), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 3,1768 га, розташованої на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, кадастровий номер: НОМЕР_1 (а.с.4-5).

22 червня 2009 року сторони уклали договір оренди спірної земельної ділянки, який був зареєстрований у Михайлівському відділенні запорізької філії ДЗК 13 липня 2009 року за № 45 (а.с.39-41). Вказана обставина також підтверджується повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №0-8.2230656/102-17 від 15 червня 2017 року (а.с.30).

За умовами договору, який укладено на 50 років, орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки чи в натуральній формі по закупівельним цінам рослинницької продукції, що склалася на момент розрахунків. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься один раз у рік до 25 числа останнього у звітному році місяці. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами - передача продукції здійснюється на току орендаря (а.с. 39-41: п.п.8,9,10,11 Договору оренди).

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2012 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним з тих підстав, що договір він не укладав і підпис на договорі не його. По справі була проведена судова-почеркознавча експертиза, за висновками якої підписи на договорі оренди, актах визначення меж в натурі і передачі межових знаків виконані ОСОБА_3 Зазначеним судовим рішенням спростовані доводи ОСОБА_3 про те, що договір оренди він не підписував, наміру передавати належну йому землю в оренду не мав (а.с. 6).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 зазначеного закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено ст. 24 Закону.

Аналогічні положення закріплено й умовами Договору оренди землі від 22 червня 2009 року, зареєстрованого 13 липня 2009 року за № 45.

Загальні підстави для розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України та включають положення про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підстави припинення договору оренди землі передбачені статтею 31 Закону України «Про оренду землі», зокрема згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для розірвання укладеного договору оренди є невиконанням сторонами їх обов'язків, визначених статтями 24, 25 Закону та умовами самого договору, у тому числі несвоєчасного внесення орендної плати.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до п. «д» ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати.

Отже, договір оренди земельної ділянки може бути розірвано на вимогу орендодавця лише у випадку систематичної несплати орендної плати.

Обґрунтовуючи підстави для дострокового припинення договору оренди, позивач зазначав, що він не одержав орендну плату протягом всього часу користування відповідачем земельною ділянкою, а тому, на його думку, договір підлягає розірванню.

Проте відповідачем на підтвердження факту сплати орендної плати і отримання її орендодавцем ОСОБА_3 був наданий оригінал розписки, оглянутий судом в судовому засідання, згідно якої ОСОБА_3 27 липня 2010 року отримав від ОСОБА_4 орендну плату за 50 років за договором оренди землі в сумі 56 048 грн. із розрахунку 1 120 грн. за кожний рік. (а.с. 48).

В засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 визнав факт написання вказаної розписки від 27 липня 2010 року, але повідомив, що гроші фактично він не отримав, оскільки ОСОБА_4 ввів його в оману. Жодних доказів на підтвердження своїх пояснень позивач не надав і доказів, які спростовували факт отримання коштів не навів.

Враховую, що вказана розписка ОСОБА_3 містить посилання на його повні анкетні і паспортні данні, відомості про те, що він отримує саме орендну плату, посилання на договір оренди землі із зазначення реєстраційного номеру, строк договору оренди, отриману суму цифрами і прописом, розрахунок орендної плат на кожен рік, розписка містить дату написання і особистий підпис ОСОБА_3, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв цю розписку в якості належного і допустимого доказу отримання ОСОБА_3 орендної плати.

Та обставина, що в розписці дієслово «отримати» вжито ОСОБА_3 не у минулому, а у теперішньому часі, не спростовує доводи відповідача про сплату орендної плати у розмірі і в строки, зазначені в розписці орендодавця.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що орендар виконав своє зобов'язання зі сплати орендної плати за земельну ділянку за майбутній період достроково.

Згідно зі статтею 531 ЦК боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди.

Із суті орендних зобов'язань така заборона також не випливає, так само як і зі звичаїв ділового обороту.

Отже, якщо договором оренди землі не встановлена така заборона, то сплата орендної плати наперед узгоджується з нормами права.

Як встановлено судом, умовами договору оренди не передбачена заборона сплата орендарем орендної плати наперед за майбутні періоди.

Як встановлено судом, з вимогами про зміну розміру орендної плати, її індексацію, тощо у передбаченому законом порядку ОСОБА_3 до орендаря не звертався.

В п. 9 Договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому орендна плата за кожен рік мала складати щонайменше 959,95 грн., а за період дії договору з 2009 по 2016 роки, орендар мав сплатити 6719,65 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що орендарем на час розгляду справи сплачена більша сума, ніж підлягала сплаті за роки використання земельної ділянки, і відповідно в цій частині зобов'язання відповідача перед позивачем виконані у повному обсязі.

Таким чином, в ході судового розгляду позивачем не були доведені обставини систематичної несплат орендарем орендної плати, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди та у відповідності з вимогами закону позовні вимоги залишив без задоволення.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність договору оренди вимогам закону, відсутність істотних умов договору, зокрема, щодо кадастрового номеру земельної ділянки, реквізитів Державного акту про право власності на землю тощо не є підставою для скасування судового рішення.

Вказані обставини у відповідності до ст.651 ЦК України і ст.15 Закону України «Про оренду землі» не є підставою для розірвання договору оренди, оскільки за змістом частини другої вищезазначеної норми Закону можуть бути підставою для визнання договору оренди недійсними. Проте таких вимог у цій справі позивачем не заявлялось. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості у відповідності до ст.16 ЦК України і ст.4 ЦПК України звернутися до суду з відповідними позовними вимогами.

Доводи позивача про неукладеність договору оренди у зв'язку з відсутністю його державної реєстрації є неспроможними, оскільки в самому договорі міститься відмітка, що договір зареєстрований у Михайлівському відділення Запорізької філії ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 13 липня 2009 року за № 45 (а.с. 39-41), а також вказана обставина підтверджена повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №0-8.2230656/102-17 від 15 червня 2017 року (а.с.30).

Посилання в апеляційній скарзі на упередженість суду є безпідставними, належними і допустимими доказами не підтверджені. Заява представника позивача про відвід судді розглянута у відповідності з вимогами ст.ст.20-24 ЦПК України, про що була постановлена відповідна ухвала (а.с.49).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалюючи рішення, суд з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані по справі докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував норми матеріального права до цих правовідносин і правомірно відмовив у задоволенні позову за безпідставністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, є неприйнятними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки доказів у справі і не відповідають приписам чинного законодавства, отже підстав для скасування судового рішення не містять.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: