Справа №345/2693/17
Провадження № 2/345/76/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області:

в складі: головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних за несвоєчасне виконання зобовязання за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів на його користь інфляційні витрати та три проценти річних, які виникли за період з 01.08.2014 року по 01.08.2017 року за прострочення виконання зобовязання за договором позики, які за кінцевим розрахунком по стану на 01.08.2017 року становлять 43143,31 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.2008 року він позичив відповідачам гроші в сумі в сумі 4000 Євро, які вони зобовязувались повернути до 20.02.2009 року. 26.11.2008 року відповідачка ОСОБА_2 позичила у відповідача 8100 грн., які зобовязувалась повернути до 03.01.2009 року. За отримані гроші відповідачі написали розписки, в яких зобовязувались повернути кошти в установлені терміни.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.02.2010 року з відповідачів на користь позивача стягнуто 47 520 грн. боргу за договором позики, а таткож стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача 8100 грн. боргу та судові втрати по справі. Дане рішення набрало законної сили 22.02.2010 року. На підставі даного рішення було видано виконавчі листи. Фактично рішення суду було виконано тільки 01.06.2017 року, а тому зобовязання по поверненню боргу припинилося тільки з часу звернення з даним позовом до суду. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми за період часу з 01.08.2014 року по 01.08.2017 року.

Позивач в судове засідання не зявився, однак згідно поданої заяви від 16.11.2017 року просить позов задоволити в повному обсязі, розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин,хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.02.2008 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачам гроші в сумі в сумі 4000 Євро, які вони зобовязувались повернути до 20.02.2009 року. 26.11.2008 року відповідачка ОСОБА_2 позичила у відповідача 8100 грн., які зобовязувалась повернути до 03.01.2009 року. Зазначені обставини викладені в рішенні Калуського місьрайонного суду Івано-Франківської області від 11.02.2010р., яке набрало законної сили 22.02.2010 року, а тому доказуванню не підлягають.

Дане рішення позивачем було звернуто до виконання на підставі виконавчих листів №2-165/2010 виданих 17.02.2010 року. Фактичне повне виконання судового рішення здійснено відповідачами 01.06.2017 року шляхом сплати боргу згідно квитанцій.

У зв'язку з цим постановами головного державного виконавця калуського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 01.06.2017 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 11.02.2010 року на підставі повного його виконання боржниками - (а.с.9,11)

Отже відповідачі допустили прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики і період простроченого зобов'язання відповідача починається з 01.08.2014 року і припинилося 01.08.2017 року (дата подання позову до суду).

За таких обставин позивач вимагає стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь період прострочення, а тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами виник спір з приводу виконання договірних зобовязань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та умовами, укладеного між сторонами договору.

За змістом положень ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).

Положеннями ст.611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст.625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК, зокрема відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. №3-1522гс16.

Таким чином, зобов'язання відповідача припинилося виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК), а тому 01.08.2017 року (дата подачі позову до суду) і є датою, коли зобов'язання припинилося.

Законодавець визначає обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв'язку з чим таке зобов'язання є триваючим.

Отже слід стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2014 року по день подачі позову до суду 01 серпня 2017 року, інфляційні втрати по непогашеному боргу за договором позики та три проценти річних від простроченої суми що становить 43143,31 грн., згідно поданого позивачем розрахунку в позовній заяві.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягаєють задоволенню, обставин, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.

Відповідно до ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору звільняються інваліди 1-ої та 2-ої групи, позивач ОСОБА_1 являється інвалідом 2-ої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.17).

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частинивимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. .

А тому з відповідачів слід стягнути в дохід держави по 320 гривень судового збору.

На підставі ст. ст.526, 599, 611, 625 ЦК України, керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України суд

р і ш и в :

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 інфляційні витрати та три проценти річних, які виникли за період з 01 серпня 2014 року по 01 серпня 2018 року за прострочення виконання зобовязання за договором позики в сумі 43 143,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь Державної судової адміністрації України по 320 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: