справа № 216/1906/17
номер провадження № 2/216/613/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.18 місто ОСОБА_1 Ріг

Центр ально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Сидорака В.В.

за участю секретаря судового засідання Морозової Н.М.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просив:

- звільнити з-під арешту все нерухоме майно ОСОБА_2, накладене постановою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції АЕ 920496 від 13.10.2010 року, яке зареєстроване 13.10.2010 року 18:13:45 за №10359857 реєстратором: Дніпровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Ухвалою від 25.04.2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлений позов підтримав та пояснив, має намір продати належну йому майно, щоб сплатити борги за виконавчим провадженням, оскільки на даний час немає іншої можливості сплатити суму боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог з підстав, зазначених у запереченнях від 13 червня 2017 року за вих. №18583.

Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, на підставі повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання рішення, ухваленого у цивільній справі, та у такому виконавчому провадженні позивач виступає боржником.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 56 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону).

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Разом із цим, як визначено п. 1 Постанови Пленуму ВССУ по розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону.

Відповідно до п. 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то заява боржника про скасування арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), який вважає, що при завершенні державним виконавцем виконавчого провадження були порушені його права чи інтереси, зокрема, у зв'язку із не зняттям накладеного арешту, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред'явлення позову до органу державної виконавчої служби, оскільки у виконавчому провадженні він є боржником.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255, 256 ЦПК України, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд -

ухвалив:

Провадження у цивільній справі №216/1906/17 (провадження №2/216/1556/17) за позовом ОСОБА_2 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особою, якій ухвалу суду не було вручено у день її проголошення протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. В. Сидорак