АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2237/17 Номер провадження 22-ц/786/206/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування, - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_2, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі, поданої від імені позивача його представником ОСОБА_5, ОСОБА_2 прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати за ним право власності на будинок у порядку спадкування після померлої бабусі ОСОБА_6, на який має право за правом представлення в силу ст. 1266 ЦК України.

Питання про те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, судом першої інстанції не ставилося, а в разі відсутності клопотання про заміну неналежного відповідача суд мав право за власною ініціативою залучити співвідповідачами осіб, які мають відповідати за позовом та відмовити у позові до неналежного відповідача, вирішивши вимоги до залучених співвідповідачів.

Право спадкоємців на отримання дублікату правовстановлюючих документів на нерухоме майно не передбачено законом.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, п. 9 статті 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень якого передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 складу якого входять: житловий будинок «А-1», «а», сарай «Б», погріб «В» /а.с.18/.

Вказане майно належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, про що наявні записи у відповідних реєстрах речових прав /а.с. 10-13, 29-30/.

За час життя ОСОБА_6 було складено заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_7, яким вона заповіла останній все своє майно. Заповіт посвідчено 15.08.2011 року секретарем виконавчого комітету Войнихівської сільської ради Лубенського району Полтавської області /а.с.14/.

Факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, внаслідок чого відбулася зміна дівочого прізвища «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7» /а.с.21-25/, свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_6, внаслідок чого відбулася зміна її прізвища з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6» /а.с. 16, 17/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, до відкриття спадщини, ОСОБА_7 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла її мати та бабуся позивача - ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_7, що підтверджується його свідоцтвом про народження/а.с.25, 26/.

Після смерті ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини, крім позивача, подали сестри останньої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.15/.

Постановою державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2 на житловий будинок за АДРЕСА_2, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_6 /а.с. 15/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, позивач не вичерпав всі можливі засоби для досудового врегулювання спору, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Як установлено ст.1277 ЦК України, спадкове майно переходить у власність територіальної громади у випадку визнання спадщини відумерлою, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно положень ч. 1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем першої черги після померлої баби ОСОБА_6 за правом представлення та бажає прийняти спадщину, подавши до нотаріуса відповідну заяву. Сестри спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які також подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, належать до спадкоємців другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України та є належними відповідачами за заявленим позовом.

Приймаючи до уваги наявність спадкоємців, а також те, що позивач в ході розгляду справи у суді першої інстанції не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача у відповідності до ст. 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позов ОСОБА_2 пред'явлено до територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка не є належним відповідачем.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що право власності спадкодавця ОСОБА_6 на спірне спадкове майно підтверджується належними правовстановлюючими документами: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.12.2008 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2009 року. Записи про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно зроблені у відповідних реєстрах речових прав.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10.08.2017 року ОСОБА_6 зазначена власником 1/1 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Як вказувалося вище, постановою нотаріуса від 26 травня 2017 року /а.с. 15/, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Згідно п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

П.п. 1-4 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5, відповідно до статті 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Оригінали документів (наприклад, відповідні свідоцтва про факт державної реєстрації актів цивільного стану - про народження, шлюб, смерть, установчі документи (статути, положення, засновницькі договори тощо)) повертаються особам, що їх подали, а у нотаріуса залишаються їх копії (фотокопії) або витяги з таких документів.

Отже, в разі відсутності у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, за наявності на зберіганні в Другій Лубенській державній нотаріальній конторі, відповідній сільській раді або в органі технічної інвентаризації екземплярів таких документів, нотаріус відповідно до норм чинного законодавства, має право витребувати його з метою вчинення нотаріальної дії.

У разі втрати правовстановлюючого документу передбачено процедуру отримання його дублікату.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження.

Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову, яка згідно зі ст. 50 цього ж Закону може бути оскаржена до суду особою, прав та інтересів якої вона стосується.

Позивач ОСОБА_2 не надав судам першої та апеляційної інстанцій доказів про те, що він особисто чи державний нотаріус вживали заходів щодо витребування правовстановлюючих документів на домоволодіння по АДРЕСА_1, а також неможливості їх витребування чи отримання дублікату.

З урахуванням вищенаведеного та з посиланням на роз'яснення у п. 3.3., наданими в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Оскільки позивач не вичерпав можливості скористатися передбаченими законом адміністративними процедурами з метою оформлення необхідних документів для прийняття спадщини у вигляді домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1, відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії у судовому порядку не оскаржував, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ухваленим рішенням, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції за власною ініціативою не залучив до участі у справі співвідповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є безпідставними та не узгоджуються з положеннями ст. 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), оскільки заміна судом первісного відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідачів проводиться лише за клопотанням позивача, яке ним в суді першої інстанції не заявлялося. При цьому, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями здійснювати залучення осіб до участі у справі.

Доказів про те, що до подання позову до суду позивач особисто чи нотаріус відповідно до положень чинного законодавства зверталися до уповноважених органів з приводу отримання правовстановлюючих документів на домоволодіння, яке позивач прийняв у спадщину, та що їм відмовили у видачі цих документів, чи в позивача існували будь-які труднощі в їх отриманні та наданні нотаріусу, ні в місцевому, ні в апеляційному суді не надано.

Відмову нотаріуса у видачі йому свідоцтва про прийняття спадщини, з підстав ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно, він не оскаржував та відповідних судових рішень з цього приводу ні в суді першої, ні апеляційної інстанціях не надав.

Отже, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі вірно встановлених обставин справи, підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382-384, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосереднього до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак