Справа № 585/3497/17
Номер провадження 2/585/90/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді В.О. Шульги, при секретарі М.В. Шунько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роменської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Роменської міської ради і просить: визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку (літ.А-1) з сіньми (літ. а-1), загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 24,4 кв.м., погрібу (літ. п/г), сараю (літ. Б-1), прибудови (літ. Б1-1), розташоване по за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказано, що вона з квітня 1983 року перебувала в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та з цього часу проживала без реєстрації у його будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_1, а 01.04.1997 р. була зареєстрована в будинку та проживає по даний час. Факт проживання підтверджується відміткою у її паспорті та довідками голів квартального комітету № 1 від 03.04.2006 р. та 21.02.2017 р. Зазначений будинок з надвірними будівлями і спорудами належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.10.1982 р. державним нотаріусом Роменської міської ДНК Борисенко А.М. та зареєстрований у реєстрі за № 2614. Нерухоме майно складається з житлового будинку (літ. А-1) з сіньми (літ. А-1), загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 24,4 кв.м., погрібу (літ.п/г), сараю (літ. Б-1), прибудови (літ. Б1-1), розташовані на земельній ділянці площею 528 кв.м. 25.10.1982 року будинок з надвірними будівлями та спорудами в цілому був зареєстрований в Роменському МБТІ на праві особистої власності за ОСОБА_3 Вона разом з ОСОБА_3 вела спільне господарство, сплачувала комунальні платежі, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, але за відсутністю спадкоємців спадкова справа не заводилась і спадщину ніхто не прийняв. На сьогоднішній день вона подовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами. Вона добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном і земельною ділянкою, доглядає за будинок та утримує його, постійно робить в ньому ремонт, оскільки завжди постійно в ньому проживає. Заявляючи про давність володіння вказаним нерухомим майном вважає, що у неї є всі законі підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала і просила задоволити. Суду пояснила, що дочка і онуки без квартири, в черзі 20 років і саме ці обставини спонукали її звернутися до суду. Будинок належить ОСОБА_5, в шлюбі з ним вона не була, але спільно жили. Спільних дітей в них не було. ОСОБА_5 не був одружений і батьків його живих не було. Жили вони з ним з 1983 року, він помер в 2000 році і з цього часу вона живе там без нього. Претензій ніхто до неї не пред'являв. Родичів у нього немає, ніхто до них не приїздив, поки вони жили разом. ОСОБА_5 був у шлюбі, але розвівся, дітей у нього не було, жінку його вона не знає. Що розвівся вона бачила з паспорта, там штампів не було.

Представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задоволити. Суду пояснила, що підтримує викладені в обґрунтування позову обставини. Вважає що позивач набула права власності, оскільки добросовісно і відкрито користувалася цим майном з 2000 року.

Відповідач Роменська міська рада явку представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає на АДРЕСА_2, з ОСОБА_1 в неї нормальні сусідські стосунки. Вона сама на АДРЕСА_2 живе з 60 років і з того часу знає ОСОБА_1 вона проживала з дітьми та був і чоловік. Як його прізвище не знає, ім'я - ОСОБА_3, коли помер не пам'ятає. Після його смерті там живуть ОСОБА_1 з дочкою. Вона з ОСОБА_1 та її чоловіком дуже не спілкувалася. На похороні чоловіка була ОСОБА_1, чи були якісь його родичі на похороні, не знає. В будинку ОСОБА_1 спільно з покійним стали жити як чоловік купив той будинок. Мати покійного на похороні була, де вона жила, їй не відомо, просто бачила як приїздила до покійного.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7, суду пояснила, що ОСОБА_1 знає тому, що вона голова квартального комітету. ОСОБА_1 проживає на АДРЕСА_1, знає як та стала жити з чоловіком на АДРЕСА_1. Родичів покійного чоловіка ОСОБА_1 вона не бачила. З того часу як помер чоловік ОСОБА_1 та проживає з дочкою в будинку покійного чоловіка. Вона з покійним дуже не спілкувалася, про родичів він говорив, що в нього немає нікого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована в б. АДРЕСА_1 з 1 квітня 1997 року, що підтверджено копією паспорта позивача.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 6 жовтня 1982 року державним нотаріусом, ОСОБА_5 купив цілий житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1. Реєстрації будинку в Роменському МБТІ за ОСОБА_5 проведена в 1982 році.

З довідки квартального комітету № 1 виконкому Роменської міськради, від 3 квітня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживає в будинку ОСОБА_5 (померлого) за адресою АДРЕСА_1 з 1983 року.

Згідно довідки квартального комітету № 1 виконкому Роменської міськради, від 21 лютого 2017 року, ОСОБА_1 проживає з квітня 1983 року за адресою АДРЕСА_1. І вела спільне господарство з ОСОБА_5 який помер 2000 р.

Згідно інформації ГТУЮ в Сумській області дані відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не виявлено.

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу набуття права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Частина 2 статті 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 555 ЦК України, діючого на час виникнення правовідносин, держава не вправі відмовитися від прийняття спадщини.

З роз'яснень, які містяться в п. п. 9, 11, 13 - 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, особи, що мають право на набуття права власності на майно за набувальною давністю, мають бути законними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі, тобто умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

З огляду на встановлені судом обставини справи та зазначені норми матеріального і процесуального права, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності позивача на будинок за набувальною давністю, оскільки будинок зареєстровано за покійним ОСОБА_5, спадщину після смерті якого ніхто не оформив, а тому заволодіння позивачем будинком, тобто власністю інших осіб, не є добросовісним заволодінням нерухомим майном в розумінні частини 1 статті 344 ЦК України.

Та обставина, що позивач доглядала за будинком, оплачувала послуги, не породжує права позивача на набуття права власності на всю квартиру за набувальною давністю.

Крім цього позивачем не доведено, що покійний, на час смерті, не мав родичів, натомість свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що мати покійного ОСОБА_5 була на його похоронах.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Роменської міської ради Сумської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя… підпис.

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга