АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/339/18 Справа № 206/1174/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 06 листопада 2016 року о 09 год. 45 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2101 державний номерний знак 10535, під керуванням відповідача, та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 Автомобіль «TOYOTA LAND CRUSSER 200» державний номерний знак НОМЕР_2 є його власністю. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, про що свідчить постанова суду.

Також, внаслідок зіткнення його автомобіль отримав пошкодження, а тому вартість відновлювального ремонту цього автомобіля склала 39100 грн., з яких: 38300 грн. запасні матеріали та роботи по їх заміні і ремонту, а також 800 грн. матеріали та фарбування деталей, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Крім того, вважає, що внаслідок пошкодження його автомобіля йому була завдана моральна шкода, яку він оцінивши в 5000 грн. просив стягнути з відповідача, оскільки моральна шкода має прямий причинний звязок з протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також він майже місяць не міг користуватися своїм автомобілем, вимушений був пересуватися на таксі та автомобілях своїх друзів, що потягло зміну в його житті.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 39100 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. та судовий збір у розмірі 1280,00 грн., а в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, через свого представника, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 06 листопада 2016 року о 09 год. 45 хв. у м. Дніпро по вул. Сонячногірська,61 відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак 10535, перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, який належить позивачу.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня .2016 року, яка в цій частині залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року, відповідач визнаний винним в даному ДТП.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.д.) транспортними засобами, що володіє, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження і зміст якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а за ч.2 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкоди, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У ст. 1192 ЦК України зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до змісту яких майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Як зазначалося вище, постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня .2016 року саме відповідача визнано винним в даному ДТП.

Крім того відповідно до квитанції про придбання матеріалів для відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA LAND CRUSSER 200» на суму 800 грн., акту виконаних робіт №АЛ00192335 від 02 грудня 2016 року, акту виконаних робіт №ИН0000689 від 02 грудня 2016 року на суму 38300 грн. та товарний чек №49 від 02 грудня 2016 року про сплату за цим актом 38300 грн., позивачем понесено збитків в загальній сумі 39100 грн..

Проте заперечуючи проти вказаної суми збитків, інших доказів у відповідності до ст.83 ЦПК України відповідач суду не надав.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення збитків з відповідача на користь позивача в сумі 39100,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції ураховав такі критерії визначення розміру її відшкодування, як характер правопорушення, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача, повязаних з тим, що він безперечно отримав у звязку з ДТП душевну травму, наслідки якої мали вплив на його психічний стан, що позивач тривалий час був позбавлений можливості отримати з боку відповідача відшкодування матеріальної шкоди, та був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а тому з урахуванням вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України та принципів розумності й справедливості з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно визначив суму стягнення в розмірі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність вини в заподіянні збитків, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністратине правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а як зазначалося вище Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня .2016 року, яка в цій частині залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вказаному ДТП.

Крім того, доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність стягнення суми відшкодування, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідачем ОСОБА_2, доказів протилежного до суду надано не було, тоді як, відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_7