Справа № 466/7931/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту, -

у с т а н о в и в:

03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зняття арешту із належної їй та членам її сімї: ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, що накладений постановою від 30.03.2000 року слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 від 27 грудня 2017 року, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 згідно з наказом юридичного департаменту Львівської міської ради від 27 грудня 2017 року №422-Ж-Ш. Квартира приватизована згідно із законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»

В січні 2018 року позивач звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на квартиру. Рішенням реєстратора від 19.01.2018 року №39276525 в реєстрації права власності було відмовлено у звязку із накладенням арешту на це майно постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 30.03.2000 р. у кримінальній справі №143-7171 відносно ОСОБА_8. Саме від реєстратора позивач дізналася про накладення арешту на квартиру.

Про накладення арешту на квартиру позивачеві не було відомо. Крім цього вказує, що ОСОБА_8 не був власником квартири, ні її наймачем, що підтверджується довідкою ЛКП «Варшавське 407» від 29.03.2018 року №1304, тому такий арешт було накладено слідчим помилково.

Вказує, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.10.2000 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст..ст. 17.140. ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст. 46-1 КК України відстрочено покарання строком на 2 роки зі сплатою штрафу в сумі 680 грн.

На виконання вироку Шевченківським районним судом м. Львова видано два виконавчі листи: про стягнення штрафу та конфіскацію майна.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС від 23.06.2001 року закінчено виконавче провадження та повернуто до суду виконавчі листи. Разом з тим, арешт з квартири не було знято.

Також з відповіді Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 26.02.2018 року 3В-2/8687 відомо, що у відділі відсутні відомості та документи про накладення арешту на квартиру. Безпідставне та неправомірне накладення арешту на квартиру грубо порушує права позивача на квартиру та позбавляє його можливості зареєструвати це право у встановленому законом порядку, а також реалізувати своє право власності шляхом здійснення вільного та на власний розсуд розпорядження.

За таких обставин, позивач лише в судовому порядку може захистити свої порушені права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 підтримали позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечував.

Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, подавши заяву про розгляд справи у їхній відсутності та вказавши, що проти задоволення позову не заперечують.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засіданння, тому суд вважає за можливе слухання справи за відсутності третьої особи - ОСОБА_6 на підставі наявних доказів у матеріалах справи.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9, представника відповідача ОСОБА_3, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 від 27 грудня 2017 року належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 згідно з наказом юридичного департаменту Львівської міської ради від 27 грудня 2017 року №422-Ж-Ш. Квартира приватизована згідно із законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що вбачається з довідки про склад сім'ї і прописку №1304 від 29 березня 2018 року виданої ЛКП «Варшавське - 407».

Позивач, маючи намір зареєструвати вищевказану квартиру, отримала від державного реєстратора відмову у звязку із накладенням арешту на квартиру постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 30.03.2000 р. у кримінальній справі №143-7171 відносно ОСОБА_8. Саме від реєстратора позивач дізналася про накладення арешту на квартиру.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.10.2000 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 17.140. ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст. 46-1 КК України відстрочено покарання строком на 2 роки зі сплатою штрафу в сумі 680 грн. На виконання вироку Шевченківським районним судом м. Львова видано два виконавчі листи: про стягнення штрафу та конфіскацію майна. Постановою державного виконавця державного виконавця Шевченківського ВДВС від 23.06.2001 року закінчено виконавче провадження та повернуто до суду виконавчі листи. Разом з тим, арешт з квартири не було знято. Також з відповіді Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 26.02.2018 року 3В-2/8687 відомо, що у відділі відсутні відомості та документи про накладення арешту на квартиру.

Також встановлено, що ні позивач, ні члени його сімї не були учасниками кримінальної справи в межах якої було накладено арешт на квартиру.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 316, 317, 321 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, а також враховуючи те, що відповідач не заперечував проти задоволення даного позову, суд приходить до висновку про наявність безпідставно накладеного обтяження на належну позивачеві квартиру, що порушує її права, оскільки вона не в змозі належним чином розпорядитись квартирою, що дає підстави для захисту її прав шляхом задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню.

В силу дії ст. 133 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 704 грн., 80 коп. сплаченого нею судового збору.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст.316, 317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3,4 12, 13, 76, 81, 82, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, місце знаходження: м. Львів, вул. Котлярська, 6, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення майна з-під арешту задовольнити повністю.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1, що накладений постановою про арешт майна слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 30.03.2000 р.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 704 грн. (сімсот чотири гривні), 80 коп. витрат по оплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів після оголошення рішення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя ОСОБА_10