АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/812/2018 Доповідач - Музичко С.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за договором від 23.05.2008 року в сумі 90 713,94 доларів США та 358 474,85 грн.

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 23.05.2008 року в сумі 90 713,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 943 407,56 грн. та пені і штрафу у розмірі 317 431,35 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №200/П/23/2008-840 від 23.05.2008 року у розмірі 90 713,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 943 407,56 грн. та пеню і штраф у розмірі 317 431,35 грн., а всього 2 260 838,91 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_2 33 912,58 грн. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування вимог посилається на те, що умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказує, що за загальними правилами ст. 257 ЦК України, позовна давність для стягнення несплачених щомісячних платежів за період з 13.06.2008 року по 11.07.2012 року та відповідно за цей період для стягнення пені спливла. Крім того зазначає, що судом неправомірно покладено на ОСОБА_2 подвійну цивільно-правову відповідальність, у вигляді стягнення за одне й те саме порушення зобов'язання пені і штрафу.

Крім того, на його думку, судом стягнуто з ОСОБА_2 суму судового збору, яка значно перевищує максимальний розмір, визначений в Законі України «Про судовий збір» за подачу позовної заяви.

В судовому засіданні представник відповідачів апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Апеляційна скарга не містить посилань щодо неправомірної відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь позивача, тому у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 200/П/23/2008-840 (а.с.4-5 т.1).

Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 р. були внесені зміни у статут ВАТ КБ "Надра", відповідно до яких нове повне найменування Банку змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

Згідно п. 1.1.Кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 52 734 доларів США.

Згідно п.п. 1.3.Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49 % річних.

Відповідно до п.п. 3.3.3. Кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язаний щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж в сумі 680 доларів США.

21 липня 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 200/П/23/2008-840 від 23.05.2008 у якій домовились викласти Кредитний договір у новій редакції (далі - Додаткова угода) (а.с.7-9 т.1).

Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди № 1: На період з липня 2009 року по червень 2011 року ОСОБА_2 встановлюється відсоткова ставка за Кредитом в розмірі 8,4 % річних; На період з липня 2011 року по серпень 2028 року ОСОБА_2 встановлюється відсоткова ставка за Кредитом в розмірі 14,49 % річних.

Відповідно до п. 1.1.1. Додаткової угоди № 1 ОСОБА_2 вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту - 23.05.2028 року. На період з серпня 2009 року по липень 2011 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 506,12 доларів США. На період з серпня 2011 року по липень 2014 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 706,82 доларів США. На період з серпня 2014 року по травень 2028 року включно щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 661,51 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконувала зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, допустила заборгованість, а відтак з неї на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду частково відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ухвалою Дарницького районного суду від 24 березня 2016 року за клопотанням представника відповідачів по справі призначено повторно судову економічну експертизу.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 6234/19386/19387/16-45 від 30.11.2016 року розмір заборгованості позичальника перед Кредитором по сплаті щомісячних платежів за період з 25.07.2012 року по 25.07.2015 року становить 24 206,36 доларів США, заборгованість по тілу кредиту та нарахованих процентах становить 51 782,94 доларів США та 40 160,71 доларів США. Встановити суму штрафу та пені, яка утворилась за період з 25.07.2014 по 25.07.2015 року встановити не вдалось за можливе (а.с.120-126 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, станом на 27.05.2015 року заборгованість по кредитному договору становить 90 713,94 доларів США та пеня і штраф у розмірі 317 431,35 грн., в тому числі:

-заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена - 51 782,94 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1 109 370,37 грн.;

-заборгованість за відсотками, у тому числі прострочені - 38 931,00 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 834 037,19 грн.;

-пеня за прострочення сплати кредиту - 259 129,12 грн.;

-штраф за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору - 58 302,23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не надала суду доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача пеню та штраф, з огляду на наступне.

У відповідності до п.4.1 Додаткової угоди № 1, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4, 2.10 цього Договору, комісій у вигляді плати за управління кредитом, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 4.2 даної угоди передбачено, що у разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.5, 3.3.7 - 3.3.17 цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами, за кожен випадок.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача штрафу та пені призвело до покладення на ОСОБА_2 подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення грошового зобов'язання, стягнення штрафу є неправомірним, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» штрафу слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до суми заборгованості, оскільки сторони встановили строки внесення щомісячних платежів, а відтак початок перебігу строку необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного щомісячного платежу, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих вимог законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік щодо стягнення неустойки - пені та штрафу (ч.2 ст.258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж по сплаті заборгованості за договором кредиту здійснено ОСОБА_2 17.12.2012 року, до суду позивач звернувся у липні 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто в межах трирічного строку позовної давності (а.с.151 т.1).

Матеріали справи не містять графіку внесення платежів згідно з умовами кредитного договору, що унеможливлює визначення строку позовної давності, який сплинув за кожною вимогою.

Посилання апеляційної скарги на Постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, від 19.03.2014 року по справі №6-20цс14, від 29.10.2014 року по справі №6-169цс14, від 19.11.2014 року по справі №6-160цс14, від 03.06.2015 року по справі 6-31цс15, від 01.07.2015 року по справі №6-331цс15 є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд України у зазначених справах встановив, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності, так як останній платіж по кредитним договорам було здійснено раніше ніж три роки до звернення з позовом до суду.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення штрафу та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до п.п.1п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення, а саме станом на липень 2015 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, оскаржуване рішення слід змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 судового, зменшивши його до 3654 гривень.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасувати в частині стягнення штрафу, в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Зменшити загальний розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» з 2 260 838,91 гривень до 2 202 536,68 гривень.

Рішення суду в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши до 3 654,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді