Справа № 139/884/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Коломійцевої В.І.,

за участі секретаря судових засідань Пилипчук В.П.,

розглянувши в підготовчому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діють ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7. Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, садибний (індивідуальний) будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Він являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, спадщину прийняв, подавши у строк встановлений законом заяву нотаріусу про її прийняття. Іншими спадкоємцями за законом є дружина померлого - ОСОБА_5, дочки померлого - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Вказані особи спадщини не прийняли подавши нотаріусу заяви про відмову від неї. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі він не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04.10.2018 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою залучено для участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також витребувано у приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долі Тетяни Іванівни належним чином завірену копію спадкової справи № 78/2016, заведену щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7.

Позивач в підготовче засідання не з'явився, хоча про місце, дату і час підготовчого засідання повідомлялася своєчасно та належним чином.

Представники позивача також в підготовче засідання не з'явилися, натомість подали заяву, в якій просили справу розглянути у їх відсутності. Позовні вимоги свого довірителя підтримують, просять їх задовольнити (а.с.96).

Відповідач копію ухвали від 04.10.2018 та доданих до неї матеріалів отримав 12.10.2018, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 64).

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в підготовче засідання також не з'явилися, направивши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечили (а.с. 87, 91).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у АДРЕСА_1 помер ОСОБА_7 (а.с. 46).

При житті, 09 вересня 1996 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого все своє майно, все те, що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_2 (а.с. 55).

Після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, до складу якого входить садибний (індивідуальний) будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 Вартість даного будинку становить 234928 гривень.

Факт належності садибного (індивідуального) будинку спадкодавцеві та його вартість підтверджується, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 50-54), довідкою Бахтинської сільської ради № 312 від 30.05.2018 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом (а.с. 55), свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 (а.с. 46) стверджується, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, який має право на спадкування.

Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 78/2016, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 - єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, подавши 27.05.2016 в нотаріальну контору заяву про її прийняття. Спадкоємці за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від прийняття спадщини відмовились, подавши нотаріусу відповідні заяви.

Таким чином, позивач - єдиний спадкоємець за заповітом який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, отримавши свідоцтво про право на спадщину на належну тому земельну ділянку.

Разом з тим, 24 липня 2018 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів.

Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 53) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані 1974 року.

Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього.

Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З довідки Бахтинської сільської ради та виписок із погосподарських книг слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності ОСОБА_7 (а.с. 13, 17-26).

Земельна ділянка під вказаним будинком також перебувала у власності ОСОБА_7, що доводиться витягами з рішень Бахтинської сільської ради № 78 від 29.12.2000 та №262 від 16.10.2009 (а.с. 15-16).

Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими спорудами, після смерті ОСОБА_7

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2349 грн 30 коп. (а.с. 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв'язку з визнанням відповідачем позову.

Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем чи третіми особами при розгляді даної справи суду надано не було.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1223, 1269 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 142, 200, 206, 263 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими будівлями і спорудами (літ. «А» - житловий будинок; ганок; літ. «а» - прибудова; літ. «Б» - господарська будівля; літ. «Б-1» - господарська будівля; літ. «В» - погріб з шийкою»; «№ 1» - огорожа; «№ 2» - хвіртка; «№ 3» - ворота; «№ 4» - хвіртка; «№ 5» - огорожа; «№ 6» - огорожа; «№ 7» - криниця), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3.

Відповідач: Бахтинська сільська рада Мурованокуриловецького району Вінницької області, , місцезнаходження: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Бахтин, вул. 40-річчя Перемоги, 22.

Третя особа: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: АДРЕСА_1.

Третя особа: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса проживання: АДРЕСА_2.

Рішення складено 31.10.2018.

Суддя: