Дата документу 31.10.2018
Cправа № 320/7371/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1. Вказує, що 22.08.2018 відповідачка ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3, та він, уклали договір про купівлю зазначеної квартири. Таким чином, на теперішній час, він є власником зазначеної квартири і його право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. У вказаній квартирі він поки не мешкає, зареєстрований за іншою адресою. Відповідачі не проживають у належній йому квартирі, на теперішній час знаходяться за своїм фактичним місцем проживання у Російській Федерації. Після укладення договору він пропонував відповідачам добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою у належній йому квартирі, відповідачі одразу погодилися, однак в подальшому цього не зробили та виїхали до свого місця проживання. Таким чином, він позбавлений права в повній мірі вільно розпоряджатися належним їм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, тому позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Сторони у судове засідання не зявилися.

Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її та позивача відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, від них надійшла заява, яка посвідчена 28.09.2018 нотаріусом Звенигородського нотаріального округу Московської області Неволіною І.О. В заяві вказують, що визнають позовну заяву повністю, у судове засідання зявитися не можуть, оскільки проживають в Російській Федерації. ОСОБА_2 не може приїхати за станом здоровя, а ОСОБА_3 у звязку з зайнятістю на роботі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахування клопотань сторін про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.08.2018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності./а.с. 5-6, 7/.

Відповідно до повідомлень відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізькій області від 19.09.2018 № 5786, № 5786, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. /а.с. 16,17/.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, позов визнали в повному обсязі і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 залишаються зареєстрованими ОСОБА_2, ОСОБА_3, які не мешкають в ній, не є власниками даної квартири, що перешкоджає власнику квартири ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 5, 13, 89, 229, 247, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя Ю.В.Ковальова