Справа № 348/311/16-ц
Провадження № 22-ц/779/137/2018
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А. В. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю сторін та представника ОСОБА_3,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_4 до Пнівської сільської ради, третя особа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухваленого головуючим суддею Безбородько В.А. 28 квітня 2016 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в :

15.02.2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Пнівської сільської ради, третя особа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

В заяві зазначила, що у 1978 році спорудила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. АДРЕСА_1 у вказаному будинку вона постійно проживає і згідно записів погосподарських книг будинок облікований за нею.

Посилаючись на те, що вона не зареєструвала право власності за раніше чинним законодавством, а в даний час виготовила технічний паспорт, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на домоволодіння з підстав, передбачених ч.5 ст. 376 ЦК.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 28 квітня 2016 року позов задоволено.

Постановлено визнати право власності за ОСОБА_4 на цілу частку майна, а саме: А житловий будинок житловою площею 37,5 кв.м., загальною площею 81,8 кв.м, Б стайню площею 18,9 кв.м, В стодолу площею 34,2 кв.м., Г сарай площею 13,1 кв.м., Д шопу площею 7,3 кв.м., И шопу площею 5,8 кв.м., Ж вбиральню площею 1,0 кв.м., З вбиральню площею 1,0 кв.м., №1 огорожу площею 80,1 кв.м., що знаходяться за адресою: вул. АДРЕСА_1 1978 року побудови, загальною вартістю 133579 грн.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 784,59 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вказує на те, що спірне домоволодіння було побудоване його батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час перебування їх у шлюбі.

У 2003 році його батьки розірвали шлюб і добровільно визначили порядок користування кімнатами житлового будинку АДРЕСА_1.

Він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у цьому будинку і на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року його батька він проживав там, а отже, будучи неповнолітнім, відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім того, на час смерті батька у спірному будинку також проживали та були прописані дочка ОСОБА_6, син - ОСОБА_7 та онук - ОСОБА_8

ОСОБА_3 вважає, що даним рішенням суду порушені його права, і оскільки суд розглянув справу без його участі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самочинно збудувала житловий будинок АДРЕСА_1 по вул. Білозорина Пнівської сільської ради у 1978 році, цей будинок облікований за нею у погосподаських книгах, а оскільки вона не оформила право власності за раніше чинним законодавством є правові підстави для визнання за нею права власності.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_2

Згідно довідки Пнівської сільської ради від 29.09.2915 року №02/25/829 ОСОБА_4 дійсно проживає у вказаному будинку 1978 року будівництва.(а.с.6)

Згідно записів погосподаської книги Пнівської сільської ради НОМЕР_1 особовий номер НОМЕР_2, 2011-2015 роки житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка по АДРЕСА_3 облікована за ОСОБА_4 Площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування домоволодіння становить 0,02 га.(а.с.7)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. (а.с.5)

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 на заперечення позовних вимог пояснив, що спірне домоволодіння було побудоване його батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час перебування їх у шлюбі. У 2003 році його батьки розірвали шлюб і добровільно визначили порядок користування кімнатами житлового будинку АДРЕСА_1. Спірний будинок має два окремі входи.

Він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у цьому будинку і на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року його батька він проживав там, а отже, будучи неповнолітнім, відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, на час смерті батька у спірному будинку проживали та були прописані дочка ОСОБА_6, син - ОСОБА_7 та онук - ОСОБА_8

Зазначених обставин ОСОБА_4 не заперечила.

Крім того, довідкою Пнівської сільської ради від 30.10.2017 року № 1169/02-25 підтверджено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 у спірному домоволодіння були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6, сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та онук - ОСОБА_8

ОСОБА_3 також пояснив, що деякий час він проживав у батьків своєї дружини, однак на даний час він знову проживає у спірному будинку і іншого житла у нього немає, чого також не заперечила ОСОБА_4

При таких обставинах справи, є підстави для висновку про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення порушує права ОСОБА_3, а тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Пнівської сільської ради, третя особа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко