Справа № 587/3423/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Сумський районний суд в складі

головуючої судді Черних О. М.,

з участю секретаря Скрипка - Соіна О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Шпилівської сільської ради (юридична адреса: вул. Центральна, буд. 5, с. Шпилівка, Сумського району, Сумської області), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора Сумської області (юридична адреса: вул. Янки Купали, 1, м. Суми) про визнання права в на земельну частку (пай) в порядку спадкування , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до Шпилівської сільської ради в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданий 06.06.1996 року Сумською райдержадміністрацією, що розташована в САПТ «Шпилівське» Сумського району в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Свою заяву мотивує тим, що її батько - ОСОБА_2 за життя склав заповіт, який посвідчено 11 жовтня 1994 року, відповідно до якого все належне йому майно заповідав їй. Після його смерті відкрилась спадщина. У встановлений законом строк, вона прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 3,38 умовних кадастрових гектарів , що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія НОМЕР_1 оскільки сертифікат був виданий після смерті ОСОБА_2

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились про час і місце розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу слухати у їх відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Сільський голова Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області надіслав суду заяву в якій просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача, позов визнали в повному обсязі, просили його задовольнити

Завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. направила суду заяву, в якій просила справу слухати у без участі представника Сумської райдержноткантори.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтвом про одруження ОСОБА_1, яка після одруження взяла прізвище чоловіка -ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Як вбачається, з копії спадкової справи № 2464, 2466 ОСОБА_2 все своє майно, яке йому належало або буде належить і на що він по закону матиме право заповідав своїй дочці ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_1, у встановлений законом строк, звернулась до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Згідно постанови державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 3,38 умовних кадастрових гектарів , що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія НОМЕР_2, оскільки сертифікат був виданий після смерті ОСОБА_2 (а.с. 13)

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , який проживає в с. Шпилівка, Сумського району, Сумської області на підставі рішення Сумської районної державної адміністрації від 29 травня 1996 року № 171 в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільського акціонерно-пайового товариства «Шпилівське» розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 10).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1235 ЦК України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»,до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 за життя набув право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1, яка є спадкоємицею після смерті останньої права на земельну частку (пай).

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст.ст. 89,259,263,264,265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Шпилівської сільської ради (юридична адреса: вул. Центральна, буд. 5, с. Шпилівка, Сумського району, Сумської області) третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора Сумської області (вул. Янки Купали, 1, м. Суми) про визнання права в на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого 06.06.1996 року Сумською райдержадміністрацією, що розташована в САПТ «Шпилівське» Сумського району в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних