ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1128/18
Провадження № 2/636/988/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на житловий будинок та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, уточненим 06.04.2018, в якому просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, № 21; виплатити ОСОБА_2 внесену ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду компенсацію за 1/3 частину будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21, в розмірі 27 947,00 грн; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21; та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 832 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вонає власником 2/3 частин житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21. ОСОБА_2 є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку та господарських будівель. У спірному будинку зареєстрована та протягом тривалого часу фактично проживає лише ОСОБА_1, самостійно сплачує комунальні послуги, робить ремонт, вкладає значні грошові кошти з метою підтримання належного технічного стану будинку. Відповідачка у спірному житловому будинку не зареєстрована та ніколи фактично не проживала, не сплачувала комунальні послуги, не є членом родини позивача, не веде з нею спільного господарства. Крім цього, відповідачка ніколи не цікавилася спільним будинком, не вкладала гроші у його ремонт та підтримання. Фактично відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірний житловий будинок є аварійним, тому не підлягає поділу, згідно технічного висновку про стан будівельних конструкцій даного житлового будинку та господарських будівель. Внаслідок позбавлення права власності відповідачки на 1/3 частину у праві власності на спірний житловий будинок, відповідачці та членам її родини не буде завдано істотної шкоди по причині того, що вони ніколи фактично не мали відношення до спірного будинку, відсутній сталий звязок з місцевістю.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів у сумі 832 грн. та стягнення з відповідача судових витрат просить залишити без розгляду.

Відповідач подала відзив на позов, в якому просить задовольнити позовні вимоги частково, відмовивши в частині стягнення з неї грошових коштів у розмірі 832,00 грн., протиприпинення її права власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21, з грошовою компенсацією цієї частки у розмірі 27 947,00 грн. не заперечує, просить розглядати справу без її участі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотарусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області 07.11.2005, належить 2/3 частин житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21 (а.с. 8-9).

1/3 частина вазаного житлового будинку з господарськими будівлями належить відповідачу ОСОБА_2

Право спільної чаткової власності сторін на вказаний житловий будинок зареєстроване у КП «Чугуївське МБТІ», що підтверджеється технічним паспортом на будинок, виготовленим 26.02.2014 (а.с. 13-15).

Відповідно до Звіту з незалежної оцінки житлового будинку № 21 по вул. Миру у с. Іванівка Чугуївського району Харківської області, виконаного ТОВ «Метр-Експерт Плюс», ринкова вартість його 1/3 частини станом на 24.12.2017 склалає 27 947,00 грн. (а.с. 16-32). Згідно з Технічним висновком про стан будівельних конструкцій житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21, визначення можливості його поділу та подальшої експлуатації, розділ житлового будинку з прибудовою на два окремі незалежні обєкти віповідно часток власників, що можуть функціонувати окремо один від одного як житлові одиниці, неможливий. Подальша їх експлуатація як житлового будинку чи житлових прибудов неможлива (а.с. 33-46).

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Нормою ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Статтею 361 ЦК України встановлено, що право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в окремі ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку будинку, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню приміщення. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Як встановлено судом, спірний будинок не може бути поділений в натурі, про що свідчить наданий фахівцями технічний висновок.

Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю на час розгляду справи.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи висновку про ринкову вартість житлового будинку, вартість 1/3 частки домоволодіння за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21, становить 27 947,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 365ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідачем внесена на депозитний рахунок кошти у сумі 27947,00 грн. (вартість 1/3 частки будинку № 21 по вул. Миру у с. Іванівка Чугуївського району Харківської області) в рахунок забезпечення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову в частині припинення права власності на частку в спірному будинку, з грошовою компенсацією, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Іванівка, вул. Миру, 21, є неможливим, а відтак, за ОСОБА_1 можливе визнання права власності на 1/3 належної відповідачу частини будинку, а ОСОБА_2 має право на одержання від позивача грошової компенсації вартості своєї частки, яка станом на момент подачі позову становить 27 947,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280-283, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на житловий будинок та стягнення грошових коштів - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями № 21 по вул. Миру у с. Іванівка Чугуївського району Харківської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями № 21 по вул. Миру у с. Іванівка Чугуївського району Харківської області.

Виплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на рахунок № 643762, АТ «Райффайзен банк Аваль», з депозитного рахунку суду (отримувач коштів - ТУ ДСА України у Харківській області, банк отримувача - ДКС України, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249, МФО банку отримувача 820172, рахунок 6674) грошову компенсацію за 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями № 21 по вул. Миру у с. Іванівка Чугуївського району Харківської області в сумі 27 947 (двадцять сім тисяч девятсот сорок сім) грн. 00 коп., внесену ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, за квитанцією № 9_32 від 08.08.2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Суддя