Справа № 204/6751/17
Провадження № 2/204/241/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Власенко О.О.

за участю позивачки за первісним позовом

та відповідачки по зустрічному позову ОСОБА_1

за участю її представника ОСОБА_2

за участю відповідача за первісним позовом

та позивача по зустрічному позову ОСОБА_3

за участю його представників ОСОБА_4, ОСОБА_5

за участю представника третьої особи

по зустрічному позову Павлюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рада опіки та піклування при Українській сільській раді, про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 04 вересня 2015 року в Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 601 - розірвати, та визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_1, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2017 року. Причиною розпаду сім'ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки та призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім'ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Дитина має проживати з нею, оскільки вона ще є дуже малою та потребує тепла та турботи матері.

Ухвалою суду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, - були виділені в самостійне провадження.

В вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просив встановити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем його мешкання, а саме: АДРЕСА_3. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 04 вересня 2017 року між ними був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2017 року сімейні відносини мж ними припинені з причини відсутності взаєморозуміння, поваги один до одного, та різниці у віці, що призводило до постійних та систематичних конфліктів, сварок при вирішенні будь-яких сімейних питань. Спільного господарства з серпня 2017 року вони не ведуть. Протягом червня та липня 2017 року він намагався вжити заходів задля налагодження сімейних відносин з відповідачкою, але цього йому так і не вдалося. Більш того, відповідач з червня 2017 року регулярно і без пояснення причини стала відлучатися з орендованої квартири АДРЕСА_1, в якій вони мешкали, на один-два дні в невідомому напрямку без попередження його про своє місцеперебування. Так, 19.08.2017 року вона пішла з орендованої квартири, не відповідала на телефонні дзвінки та на повідомлення в соціальних мережах, не повідомляла про своє місцеперебування. Враховуючи тривалу відсутність відповідачки і те, що її іншому малолітньому сину: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, також потрібен догляд, він подзвонив його батькові ОСОБА_10, щоб хоча б він здійснював за ним нагляд, адже після цього інциденту позивач вирішив остаточно розірвати будь-які зв'язки з відповідачкою та більше не мешкати на орендованій квартирі, а повернутися з сином до свого житла і місця реєстрації по АДРЕСА_3 З моменту свого зникнення та до цього часу відповідачка не надає йому жодних коштів на утримання (харчування, одежа, ліки тощо) їхнього спільного сина. Усі витрати несе лише позивач та його батьки, які і допомагають йому, в тому числі з вихованням сина. Син проживає з ним за місцем їхньої реєстрації в будинку батьків позивача, в якому він проживає з дитинства. Цей будинок належить на праві приватної власності його батькам. Земельна ділянка площею 0,2500 га, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, також належить його батькам. Також, для ведення особистого селянського господарства за даною адресою, його батькам належить земельна ділянка площею 0,2601 га. На даний момент позивач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець ОСОБА_3, основним видом його діяльності є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Від підприємницької діяльності він має стабільний дохід, який дозволяє йому утримувати як себе, так і сина. Також, в позивача, окрім підприємницької діяльності, є на праві особистої приватної власності земельна ділянка площею 2,0000 га, яка розташована на території села Українське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, яка використовується для ведення особистого селянського господарства, з якого він також має регулярні доходи. Крім того, йому на праві особистої приватної власності належить автомобіль «OPEL VECTRA», державний номер НОМЕР_1. В батьків позивача у власності є земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Позивач, його син та батьки живуть однією сім'єю, ведуть спільне господарство та також займаються спільно сільськогосподарським товаровиробництвом, від якого мають стабільний та регулярний прибуток. Завдяки цьому в позивача та його сина немає ні проблем з харчуванням, ні потреб в одязі, іграшках, на столі та в коморі завжди є свіжа і екологічно чиста городина (фрукти, овочі та ягоди тощо), консервація, кисломолочна продукція, що так необхідні швидко ростучому молодому організму. А головне, селище Українське знаходиться в екологічно чистій місцевості без шкідливих викидів в атмосферне повітря, що у поєднанні з екологічно чистим повітрям, водою та харчами, постійною турбото батька, дідуся та бабусі дають сину позивача найкращі умови для розвитку. Батьки позивача не є пенсіонерами, працюють, є соціально активними, допомагають йому у вихованні їх онука та сина позивача. Вони дуже прив'язалися до нього. Бабуся та дідусь для сина позивача стали важливою частиною сімейного життя. Як і позивач, вони проводять багато часу з малолітнім ОСОБА_8, беруть активну участь у його розвитку, турбуються про нього. Натомість відповідачка не має у власності ні свого житла, ні свого автомобіля, ні іншої нерухомості, ніде не працює, а отже і не має стабільного і регулярного доходу. Весь фінансовий тягар по утримування родини ніс лише позивач. Син позивача - ОСОБА_8 має власну окрему кімнату в житловому будинку по АДРЕСА_3, в якій є меблі, іграшки, книги, тощо, які задовольняють усі його духовні і фізіологічні потреби. Допомоги, згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» він не отримує, адже її не потребує, про що свідчить довідка з Управління соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації. Позивач в повній мірі виконує вимоги передбачені Законом України «Про охорону дитинства» щодо своєї дитини, а отже дитина, він вважає, має проживати з ним.

Ухвалою суду первісний позовом ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги по первісному позову та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, ОСОБА_1 вказала, що відповідач застосовував до неї фізичне насилля та вона побоюється, що у разі, якщо їхня малолітня дитина не буде його слухати, він може вийти з себе та застосовувати фізичне насилля у відношенні сина. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 і його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 та просили відмовити їй в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом просили задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві. Також, його представники вказали, що мати дитини не має постійного місця проживання, викрала дитину з місця її постійного проживання, має шкідливі звички - тютюнопаління, доходу не має, перебуває у декретній відпустці, у зв'язку з чим вважали необхідним визначити місце проживання дитини разом з батьком. Також зазначали на недопущення передання дитини матері, оскільки це є дискримінацію щодо батька, який має рівні з матір'ю права на дитину.

Представник органа опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Раніше була присутня в судовому засіданні та вважала необхідним визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю.

Представник Ради опіки та піклування при Українській сільській раді Павлюк О.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 по зустрічному позову та вважала необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 по первісному позову підлягають повному задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_3 по зустрічному позову задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження НОМЕР_4, виданим 05.11.2015 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1380 від 05.11.2015 року (а.с.32).

Батьки дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний.

На теперішній час, між батьками дитини наявний спір про те, з ким з них буде проживати їхній малолітній син: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Кожен з батьків вважає доцільним проживання дитини саме з ним/нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між батьками дитини виникли неприязні стосунки, в результаті чого, вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тому спір між ними вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, обидва батьки, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позитивно характеризуються.

На підтвердження їхніх вимог, за їхніми же клопотаннями, в судовому засіданні були допитані наступні свідки:

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є батьками ОСОБА_3 та дідусем/бабусею малолітньої дитини, і які вказали, що дитина з батьками проживали по АДРЕСА_1, а на вихідних приїздили до них (свідків). ОСОБА_13 була присутня на пологах ОСОБА_8, допомагала ОСОБА_1 з дитиною, готувала, а також доглядала за її старшою дитиною, потім між ними виникла сварка, після чого вона до них не приїздила. В серпні 2017 року мати дитини пішла з дому, після чого їм зателефонував син, сказав, що не знає, що робити з дитиною, оскільки йому необхідно на роботу, після чого вони приїхали в м. Дніпро і забрали ОСОБА_8 із собою в с. Українське. Вони почали потроху водити дитину в садочок, на кілька годин. Потім, коли дитина звикла до садочку, почала ходити до садочку на день. Потім дитина була викрадена із садочку, у зв'язку з чим, на теперішній час, заведена кримінальна справа. Дитина була поставлена на облік в лікарні за місцем проживання. Зареєстрована дитина за адресою: АДРЕСА_3. За місцем реєстрації дитини створені усі належні умови для проживання та виховання. Одного разу до них приїхала мати дитини з невідомими особами і, вівши себе по хамськи, хотіли забрати дитину, але був викликаний наряд поліції та вони поїхали. Після того, як дитину викрали, вони дитину не бачили. Вони хочуть бачити свого онука, але не можуть, оскільки за адресою по вулиці Новокримській мати з дитиною не проживає, на телефонні дзвінки вона не відповідає. Також зазначили, що дитина на момент, коли потрапила до них, не ходила на горщик, погано ходила. ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_1 є поганою матір'ю, а дитина їй необхідна лише для отримання аліментів від батька дитини. ОСОБА_13 вказала, що ОСОБА_1 має погані звички - тютюнопаління, її (свідка) син шкідливих звичок не має, ОСОБА_1 не має права бути матір'ю, а дитину краще буде виховувати найманий вихователь. Крім того, ОСОБА_13 вказала, що вона особисто прописала дитину за адресою: АДРЕСА_3. При цьому, вона це зробила за письмовою заявою батька дитини. Мати дитини свою письмову згоду не надавала, а надавала усно.

Свідок ОСОБА_15, яка є сусідкою по місцю реєстрації ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_8, і яка вказала, що знає родину ОСОБА_3 з 2002 року, мати дитини вона бачила лише один раз, ще до народження дитини. Потім ОСОБА_3 привіз ОСОБА_8 в село. Вказала, що ОСОБА_3 це батько від Бога, він готував дитині суміші, молоко брали в неї (свідка). Коли дитину привезли в село, то дитина погано ходила, майже не розмовляла. Тепер дитина бігає, розмовляє, почала гарно розвиватися. Батька дитина зустрічала зі словами «папочка», слова «мама» вона (свідок) від дитини не чула. В будинку для дитини створені гарні умови, у дитини є іграшки, гірка, меблі. Мати до дитини не приїжджала. Потім дитину приїхали та забрали якісь чоловіки. Вказала, що дитині краще жити з батьком.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вислухавши вищевказаних свідків, суд критично ставиться до їхніх свідчень, оскільки свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є близькими родичами батька дитини та у суду є підстави вважати, що їхні свідчення можуть бути упередженими та заангажованими. А свідок ОСОБА_15 сама в судовому засіданні вказала, що відомості щодо ОСОБА_1 їй відомі зі слів ОСОБА_3, у зв'язку з чим її свідчення не можуть бути обґрунтованими. Тому, суд критично ставиться до свідчення цих свідків.

Так, інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав.

Так, згідно висновку органа опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 05.12.2017 року за № 1281, діючи в інтересах дитини, керуючись ст. ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2008 № 866, орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним проживання дитини разом з матір'ю.

В свою чергу, згідно висновку Ради опіки та піклування при Українській сільській раді від 12.12.2017 року, діючи в інтересах дитини, Рада опіки та піклування при Українській сільській раді вважає доцільним проживання дитини разом з батьком за місцем їхньої реєстрації.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що при складанні висновку органом опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради не був присутній батько дитини, як не була присутня й мати при складанні висновку Радою опіки та піклування при Українській сільській раді, у зв'язку з чим кожний висновок був складений на підставі документів та пояснень лише однієї сторони.

Тому, суд враховує вказані висновки при ухваленні рішення, але вони не є визначальними для визначення місця проживання малолітньої дитини.

Згідно наявних в матеріалах справи актів обстеження житлово-побутових умов, як за місцем проживання батька, так й за місцем проживання матері - створені належні умови для проживання їхнього малолітнього сина.

Також, з матеріалів справи вбачається, що батьки дитини позитивно характеризуються, психічних чи наркологічних захворювань не мають, а іншого суду не доведено. При цьому, між ними наявні ворожі стосунки на ґрунті взаємних непорозумінь та неможливості вирішення питання щодо проживання їхнього малолітнього сина.

Судом встановлено, що батько дитини має стабільний дохід, власне нерухоме майно та автомобіль.

В той же час, судом встановлено, що й мати дитини має власне нерухоме майно, перебуває в декреті, має джерело існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, 20 листопада 1959 року була прийнята Декларація прав дитини резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН.

Декларація визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зокрема, до таких висновків, щодо того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, прийшов й Верховний Суд України, у зв'язку з чим була викладена відповідна правова позиція у справі № 6-2445цс16.

Згідно зазначеної правової позиції, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що мати дитини з народження до серпня 2017 року доглядала за малолітнім сином: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідувала з ним з 01.09.2016 року по 11.08.2017 року розвиваючі курси в Сімейному центрі «Маленьке чудо» ПП ОСОБА_16 (а.с.56), виконувала усі обов'язки з організації домашнього побуту тощо.

Спиртними напоями або наркотичними засобами мати дитини не зловживає.

Таким чином, стороною батька дитини не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, або свідчили б про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Не спростований й той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини.

Посилання же представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на те, що причиною для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком є шкідлива звичка матері - тютюнопаління, є не спроможними, оскільки чинним законодавством не передбачено таких підстав для відібрання дитини у батьків як тютюнопаління, а крім того, суду не доведено, що мати палить безпосередньо поряд з дитиною, у зв'язку з чим здоров'я дитини піддавалося би ризику.

Що стосується тверджень представників батька дитини, що у матері немає місця проживання, то судом встановлено, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 545 (а.с.58).

Сама ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що проживає наразі за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в її квартирі по вул. Батумській зараз ремонт.

Сам ОСОБА_3 як в своєму зустрічному позові, так й в судовому засіданні зазначав, що коли вони проживали сумісно з дружиною та дитиною, то проживали саме за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, саме за адресою: АДРЕСА_1, були складені акти органом опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 03.10.2017 року та від 29.11.2017 року, згідно яких за вказаною адресою створені належні умови для проживання дитини. Представник органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судовому засіданні підтвердила, що вона в складі комісії була за вказаною адресою, де була мати з дитиною, і в квартирі є в наявності меблі, дитячий одяг, іграшки, запас харчів тощо.

Тому, суд вважає можливим проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Щодо посилань сторони батька на ту обставину, що дитина прописана за адресою: АДРЕСА_3, і за саме за цією адресою місце проживання малолітньої дитини, то до цих тверджень суд ставиться критично з огляду на наступне.

Судом встановлено, що малолітній: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно з 13.09.2017 року по теперішній час зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.67).

Реєстрацією місця проживання малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, займалася його бабуся ОСОБА_13, на яку розпорядженням сільського голови с. Українське за № 02-04-22 покладені обов'язки щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання осіб на території сільської ради (а.с.69-70), що підтвердила й сама ОСОБА_13, яка була допитана в судовому засіданні у якості свідка.

Самою ж ОСОБА_13, а також й сільським головою ОСОБА_19, який приймав участь у справі як представник третьої особи по зустрічному позову, було підтверджено, що реєстрація місця проживання малолітньої дитини була здійснена без письмової згоди матері дитини, що є порушенням чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з абзацом 2 п. 2.3 розділу II Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС.

Тому, обставини щодо місця реєстрації малолітньої дитини не беруться судом до уваги, оскільки така реєстрація відбулася з порушенням вищевказаного порядку.

При цьому, судом встановлено та не заперечувалося батьком дитини, що він самочинно змінив місце проживання сина, без згоди матері.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі в сукупності та урахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи вік дитини - всього два роки, та потребу дитини в материнській опіці, враховуючи відсутність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні же зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, суд дійшов висновку відмовити.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слідує стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 19, 141, 160, 161 СК України, Декларацією прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), розділом 3 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 12, 13, 77, 78, 81-82, 89, 141, 229, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: 52720, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (знаходиться за адресою: 49000, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65, ), про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Самсонова