РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Рівне

Справа № 569/15199/17

Провадження № 22-ц/4815/57/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач),Гордійчук С.О.,Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Національний університет водного господарства

та природокористування

за участю: позивачки, представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Тимощука О.Я. від 26 квітня 2018 року, ухваленого в 15 год. 56 хв. в м.Рівне, дата складання повного судового рішення 27 квітня 2018року,

в с т а н о в и в:

3 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у трудових відносинах. 31 серпня 2017 року її було звільнено із займаної посади доцента кафедри гідромеліоративних систем - згідно наказу К №483 від 16.08.2017 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП.

Своє звільнення вважає незаконним та безпідставним. Доводить, що між нею та відповідачем укладений трудовий договір із визначеним строком, встановлений за погодженням сторін, та який був пов'язаний із настанням певної події-заміщенням вакансії у встановленому законодавством порядку шляхом проведення конкурсу на посаду. Подія визначена у строковому договорі, а саме таке заміщення вакансії не проведено внаслідок скорочення посади у штаті кафедри, що є іншою підставою для звільнення працівника з роботи.

Просила поновити її на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що між сторонами був укладений контракт, строк дії якого закінчився 31 серпня 2017року та визнав звільнення позивачки за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України таким, що відповідає вимогам чинного трудового законодавства.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано того, що з нею був укладений трудовий договір із визначеним строком, встановлений за погодженням сторін, та який був повязаний із настанням певної події - заміщенням вакансії у встановленому законодавством порядку шляхом проведення конкурсу на посаду.

Наказом №146 від 15 березня 2017року кафедру водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем університету було реорганізовано. З 1 вересня 2017 року кафедральне навантаження передано на дві кафедри, а тому подія, визначена у строковому договорі не відбулася, зокрема заміщення вакансії шляхом проведення конкурсу не проведено внаслідок скорочення посади в штаті кафедри.

Вважає, що підстави для її звільнення відсутні. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обємі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач покликається на те, що із позивачем був укладений строковий договір в якому містилася чітка вказівка на дату закінчення його строку»по 31.08.2017року і відсутня вказівка на настання події, на яку вказує ОСОБА_4 у апеляційній скарзі. Звільнення останньої проведено з дотриманням діючого законодавства, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами у справі, яким була дана оцінка. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 працювала в НУВГП з 1 вересня 2004 року. Востаннє за строковим трудовим договором як така, що була обрана за конкурсом з 2012 року по 31 серпня 2017 року та була звільнена наказом від 16 серпня 2017 року К №483 з посади доцента кафедри гідромеліоративних систем, у звязку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, з 31 серпня 2017 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 23 КЗпП України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з положеннями частин девятої та одинадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Таким чином, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників: завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

При цьому відповідно до частини дванадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

У пункті 7 частини другої статті 36 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що вчена рада вищого навчального закладу обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади деканів, завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, як на підставу для її задоволення, посилається на те, що підстав для звільнення її з займаної посади у звязку із закінченням строку дії строкового договору за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України не було, адже подія, до настання якої був укладений трудовий договір, не відбулася, тобто вакансія, яку обіймала позивачка, не була заміщена на конкурсі, та як сам конкурс не проведений через скорочення посади, в звязку з реорганізацією кафедр.

За положеннями статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Суд першої інстанції встановивши, що позивачка власноруч написавши 11 червня 2012 року заяву, із зазначенням в ній строку трудового договору «по 31 серпня 2017 року», виявила свою волю на укладення строкового договору та припинення такого договору у зазначений строк незалежного від проведення конкурсу та його результатів.

З наведених підстав, суд дійшов вірного висновку, що строк трудового договору, укладений між позивачкою та відповідачем, був встановлений відповідно до приписів статті 23 КЗпП України за погодженням сторін та чітко визначеним строком його дії, а не фактом заміщення посади доцента за конкурсом, як зазначає позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог.

Також суд встановив, що позивачка за її заявою від 8.04.2013 року переведена з посади доцента кафедри експлуатації гідромеліоративних систем на посаду доцента кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем (наказ від 29 квітня 2013 року К№ 171). В даній заяві позивачка також вказала на дату закінчення строку свого трудового договору, 31 серпня 2017 року: «перевести із збереженням терміну строкового трудового договору з 8.04.2013 року по 31.08.2017 року». У власноручно написаній заяві від 22.05.2017 року (вх. № 901 від 22.05.2017 року), про яку позивачка згадує в своїй позовній заяві, вона сама стверджує, що у неї 31.08.2017 року «закінчується дія строкового трудового договору» та просить продовжити з нею трудові відносини.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції правильно вважав, що з ОСОБА_4 був укладений строковий трудовий договір із зазначенням строку його дії по 31 серпня 2017 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення відповідачем проведено з дотриманням норм трудового законодавства, підстави для задоволення позову відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що, після проведення у березні 2017 року реорганізації кафедр, скорочено посаду, яку вона обіймала, а тому відповідач не мав права розірвати укладений між сторонами контракт та звільнити позивачку за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, так як заміщення вакансії шляхом проведення конкурсу не проведено внаслідок скорочення посади в штаті кафедри, що є іншою підставою для звільнення.

Вбачається, що кафедра водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем реорганізована з 1.09.2017р. шляхом перетворення.

Із ОСОБА_4 був укладений контракт, строк дії якого закінчився 31 серпня 2017року. Докази про те, що позивачка попереджалась про скорочення штату відсутні.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Оскільки відповідач не повязував звільнення позивачки із скороченням чисельності або штату працівників або з інших підстав, суд не вправі самостійно визначати обставини звільнення ОСОБА_4

За наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що НУВГП звільнило ОСОБА_4 з дотриманням норм трудового законодавства за пунктом другим частини першої статті 36 КЗпП України. Доводи скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги на підставі частин 1,13 ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 1 листопада 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.