Справа № 428/4476/18
Провадження №2/428/697/2018
26 жовтня 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на праві приватної власності позивачу належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 За вказаною адресою зареєстровані відповідачі, які є сторонніми особами для позивача та за вказаною адресою не проживають з моменту їх реєстрації. Позивач змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та не може оформити субсидію В добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються, у звязку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду.
Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Причини неявки відповідачів суду не відомі. Представник третьої особи надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради №5759 від 19.10.2018 року.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В силу ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Судом встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСВ №328565 від 27.04.2015 року.
Згідно копії акту від 03.04.2018 року при перевірці факту не проживання встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 фактично не мешкають з моменту реєстрації.
Аналізуючи викладене вбачається, що у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, відповідачі не мешкають з моменту їх реєстрації. Наміру проживати у вказаній квартирі відповідачі не мають, перешкод у користуванні квартирою позивач не чинить.
Разом з тим, ч. 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина не є самостійним субєктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_5 у спірному домоволодінні не мешкає. Залишення неповнолітньої зареєстрованою в спірному домоволодінні суперечило б ст. 9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.
Відповідно до ст. 1 та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоровя, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
Проте, згідно висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради №5759 від 19.10.2018 року з метою захисту житлових прав малолітньої дитини, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає недоцільним позбавлення права користування житлом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У відповідності до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд звертає увагу на те, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради взагалі не обґрунтований жодними фактичними обставинами справи або обставинами, які Орган встановив під час складання висновку. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку.
Крім того, суд зазначає, що ні Конституція України, ні Конвенція про права дитини, ні Цивільний кодекс України (зокрема, статті 405, 406 вказаного Кодексу), ні Сімейний кодекс України, ні Житловий кодекс УРСР, ні Закон України «Про охорону дитинства», ні Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сімї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном (сервітутом) і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 405 або 406 ЦК незалежно від віку особи.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі беруть участь в оплаті витрат на комунальні послуги, з вимогами про вселення до спірного домоволодіння не зверталися та будь-якої спеціальної домовленості між сторонами щодо тривалості проживання не було.
З огляду на викладене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
Копію заочного рішення надіслати відповідачам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. С. Журавель