Справа № 755/9540/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Юдицькому К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2, орган виконавчої служби бездіяльність якого оскаржується: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просить суд: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шабанова В.В.; зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шабанова В.В. закінчити виконавчі провадження № 48420855 та № 46103651 за виконавчим листом від 24 листопада 2014 року (номер справи 2604/26266/12), виданим Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827,00 гривень; зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шабанова В.В. зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника ОСОБА_1, відомості про боржника ОСОБА_1 виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 12 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва прийнято заочне рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Зазначеним рішенням Дніпровський районний суд м. Києва позов задовольнив і стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами № МL-003/384/2005 від 01.12.2005 р., № МL-003/110/2007 від 22.05.2007 р., № МL-003/432/2005 від 22.12.2005 р., № МL-003/130/2007 від 15.06.2007 р. в загальному розмірі 5 623 827,00 грн.

На виконання рішення суду 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2604/26266/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827,00 гривень. Після прийняття рішення Дніпровським районним судом м. Києва і до моменту видачі виконавчого листа він частково погасив заборгованість, яка була встановлення рішенням суду, перед Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк». 12 грудня 2013 року між ПуАТ «ОТП Банк» та ним було укладено Додатковий договір № З до Кредитного договору № ML-003/110/2007 від 22.05.2007 р., внаслідок якого заборгованість ОСОБА_1 перед ПуАТ «ОТП Банк» зменшилася до 3 196 541,98 гривень. В зв'язку з чим, ухвалою від 22.01.2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва визнав виконавчий лист № 2604/26266/12, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 24.11.2014 року про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитними договорами та штрафних санкцій всього на 5 623 827 грн., таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-003/110/2007 від 22.05.2007 р. у сумі 2 427 285 грн. 02 коп. В зв'язку зі зміною стягувача, Дніпровським районним судом м. Києва було винесено ухвалу від 25 травня 2017 р. у справі 2604/26266/12 про задоволення його заяви про заміну сторони виконавчого провадження №46103651. 28 серпня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено ухвалу у справі 2604/26266/12, якою було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 5 623 827,00 грн. ( 3 196 541,98 грн. після визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково ухвалою від 22.01.2016 р. Дніпровського районного суду м. Києва). Фактично виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 24 листопада 2014 року № 2604/26266/12 про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827,00 гривень, ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2016 р. та 28.08.2017 р. був визнаний таким що не підлягає виконанню повністю.

Виконавче провадження по виконавчому листу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 5 623 827,00 грн. (З 196 541,98 грн. після визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково ухвалою від 22.01.2016 р. Дніпровського районного суду м. Києва) було відкрите головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Мурихіним С.В. (реєстраційний номер виконавчого провадження: 46103651). В рамках цього виконавчого провадження, на все його нерухоме майно було накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2015 р. Про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис: номер запису про обтяження: 8462982 (спеціальний розділ); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18790060 від 22.01.2015 15:00:24. 20.05.2015 р. виконавчий лист було повернено стягувачу без виконання. Арешт з його майна знято не було, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, згідно ст.ст. 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., який діяв на час повернення виконавчого листа. Відповідно виконавче провадження № 46103651 не закінчено і до сьогодні, а арешт накладений на його майно не знятий.

В подальшому стягувач знову подав виконавчий документ на примусове виконання до відділу ДВС, а державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. (потім справою займався Подпорін Р. О., на даний час справа перебуває у державного виконавця Шабанова B.B.) було відкрито виконавче провадження № 48420855. 20.08.2015 р. в рамках виконавчого провадження № 48420855, державним виконавцем Григорян О.Г. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На підставі вказаної постанови, на все його нерухоме майно було накладено арешт, навіть двічі, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні записи: номер запису про обтяження: 11296346 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24681914 від 23.09.2015 14:22:07; номер запису про обтяження: 10934126 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23935543 від 26.08.2015 о 17:42:28. 30.06.2016 р. виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі його заяви про повернення виконавчого документу без виконання. Арешт з його майна, який було накладено повторно, в рамках цього виконавчого провадження, також знято не було, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі його заяви не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, згідно ст.ст. 47,49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р., який діяв на час повернення виконавчого листа. Відповідно виконавче провадження № 48420855 не закінчено і до сьогодні, а арешт накладений на його майно не знятий. При поверненні виконавчого документа стягувачеві, виконавче провадження не закінчується, а лише тимчасово завершується, і може бути розпочате знову. В рамках виконавчого провадження № 48420855 державним виконавцем було винесено постанову від 30.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та виділено її в окреме виконавче провадження. Отже, виконавчі провадження № 46103651 та № 48420855 повинні бути закінчені, а арешти, накладені на його майно в рамках цих виконавчих проваджень, повинні бути зняті. Оскільки виконавча служба не знімала арешт з його майна, то його Представник ОСОБА_7 29.05.2018 р. подав до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про закінчення виконавчого провадження та зняття арештів з майна ОСОБА_1 Проте, 15.06.2018 р. ОСОБА_7 була отримана відповідь за підписом державного виконавця Шабанова В.В. про те, що виконати це не є можливим, оскільки виконавче провадження закінчено згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив заяву задовольнити. Пояснив суду, що виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості були повернуті стягувачу на підставі постанов державного виконавця про повернення виконавчого документу. При цьому, повернення виконавчого документу стягувачу не являється закінченням виконавчого провадження. У зв'язку з необхідністю зняття арештів з майна заявника, вони звертатися до ДВС щодо здійснення таких виконавчих дій, проте останнім було відмовлено у знятті арешту з підстав того, що виконавчі документи не перебувають на виконанні у ДВС. В той же час, саме державна виконавча служба зобов'язана зняти такий арешт. Також, зазначив, що державним виконавцем було винесено постанову про стягнення із заявника виконавчого збору, який заявник не сплатив та не має його сплачувати. Така постанова державного виконавця має бути виділена в окреме провадження і по ній має бути відкрито виконавче провадження. Крім того, пояснив суду, що заявником постанови про повернення виконавчих документів не оскаржувалися.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні скарги, з підстав викладених у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Представник органу виконавчої служби, бездіяльність якого оскаржується: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Кеда М.В. в судовому засіданні проти скарги заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях на скаргу, долучених до матеріалів справи.

Представник заінтересованої особи - ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

За таких обставин, враховуючи, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника ПАТ «ОТП Банк».

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, за результатами розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було видано виконавчий лист № 2604/26266/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-003/384/2005 у сумі 687 930 грн. та 50 800 грн. 31 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2 032 404 грн. 17 коп. та 110 428 грн. 95 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/432/2005 у сумі 588 566 грн. 08 коп., заборгованість за кредитним договором № ML-003/130/2007 у сумі 2 139 881 грн. та 10 597 грн. 49 коп. штрафних санкцій, судовий збір в сумі 3219 грн., а всього 5 623 827 грн.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначениху цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

22 січня 2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва (ВП № 46103651).

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов) передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

В межах вказаного ВП № 46103651 державним виконавцем також було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 5 623 827,00 гривень та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

20 травня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції, в межах ВП № 46103651, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, за якою виконавчий лист № 2604/26266/12, виданий 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було повернуто стягувачу, оскільки при проведенні виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В подальшому, 15 червня 2015 року стягувач ПАТ «ОТП Банк» повторно звернувся до підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва.

20 серпня 2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва (ВП № 48420855).

Також, 20 серпня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 5 623 827,00 гривень.

23 вересня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук майно боржника - транспортного засобу ВАЗ 21013, 1982 р.в., ДНЗ НОМЕР_2.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа № 2604/26266/12 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, зупинено стягнення за виконавчим листом № 2604/26266/12 виданим Дніпровським районним судом м. Києва 24 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-003/384/2005 у сумі 687 930 грн. та 50 800 грн. 31 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2 032 404 грн. 17 коп. та 110 428 грн. 95 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/432/2005 у сумі 588 566 грн. 08 коп., заборгованість за кредитним договором № ML-003/130/2007 у сумі 2 139 881 грн. та 10 597 грн. 49 коп. штрафних санкцій, судовий збір в сумі 3219 грн., а всього 5 623 827 грн. до набрання ухвали суду, у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, законної сили.

27 січня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 48420855 до набрання ухвали суду, у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, законної сили.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року визнано виконавчий лист № 2604/26266/12, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 24.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-003/384/2005 у сумі 687 930 грн. та 50 800 грн. 31 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2 032 404 грн. 17 коп. та 110 428 грн. 95 коп. штрафних санкцій, заборгованість за кредитним договором № ML-003/432/2005 у сумі 588 566 грн. 08 коп., заборгованість за кредитним договором № ML-003/130/2007 у сумі 2 139 881 грн. та 10 597 грн. 49 коп. штрафних санкцій, судовий збір в сумі 3219 грн., а всього 5 623 827 грн., таким, що не підлягає виконанню частково, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-003/110/2007 у сумі 2427285 грн. 02 коп.

28 квітня 2016 року до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернувся ПАТ «ОТП Банк» про повернення виконавчого листа № 2604/26266/12 стягувачу.

30 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 48420855, а також постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору.

30 червня 2016 року також державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до якої виконавчий лист № 2604/26266/12, виданого 24 листопада 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, було повернуто стягувачу на підставі заяви останнього.

29 травня 2018 року представник заявника - ОСОБА_10 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження, в якому просив закінчити виконавчі провадження № 48420855 та № 46103651 та зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника, відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. закінчити виконавчі провадження № 48420855 та № 46103651, сторона заявника посилається, зокрема, на те, що повернення виконавчого документа стягувачеві не слугує підставою вважати, що виконавчі провадження являються закінченими.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, з огляду на вказані норми права, які були чинними на момент винесення державним виконавцем постанов про накладення арешту на майно та постанов про повернення виконавчого документу стягувачу, вбачається, що у разі повернення виконавчого документу стягувачу, станом на день винесення оскаржуваних постанов, накладені арешти не підлягали зняттю, при цьому вказані виконавчі дії здійснювалися лише у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, в той час як виконавчий лист № 2604/26266/12 в обох випадках повернення був повернутий стягувачеві, у зв'язку з чим підстав вважати, що бездіяльність державного виконавця в частині не зняття арешту в даному випадку була необґрунтованою та неправомірною підстав немає.

При цьому, після надходження зі сторони стягувача заяви про повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець своєю постановою має повернути такий виконавчий документ стягувачу, що і було здійснено державним виконавцем та не суперечило вимогам законодавця. Тим самим, внаслідок повернення виконавчого документу стягувачу виконавче провадження завершується, тобто державний виконавець після повернення виконавчого документу стягувачу вже не вправі здійснювати будь-які виконавчі дії в межах цього виконавчого провадження. Натомість, стороною заявника проводиться тлумачення поняття завершення виконавчого провадження з позиції закінчення, в той час як вказані поняття являються не тотожними, у зв'язку з чим заявник звернувся до суду із вказаною скаргою на бездіяльність державного виконавця, обравши невірний спосіб захисту з позиції необхідності закриття виконавчого провадження, виконавчі дії по яких і так є завершеними у зв'язку з поверненням виконавчих документів стягувачу, в той час як законодавцем визначено право особи на подання відповідного позову про скасування арешту.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності з позиції належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги .

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, ст. 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2, орган виконавчої служби бездіяльність якого оскаржується: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текс ухвали складено 30 жовтня 2018 року.

Суддя: