АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-955 Головуючий у1-й інстанції - Лазаренко В.В.
Єдиний унікальний номер 760/2390/17 Доповідач - Пікуль А.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської РДА в м. Києві майнову шкоду у розмірі 3348 грн. 45 коп. та моральну шкоду у розмірі 4800 грн., нанесену йому затримкою здійснення виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2014 рік.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.37-40).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В суд апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився, про дату, місце та час апеляційного розгляду учасники справи повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судового повідомлення, зокрема представнику Управління - 2 січня 2018 року (а.с.47).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника відповідача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності вини Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації у затримці виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом при вирішенні справи порушено вимоги матеріального та процесуального права, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) та ст. 13 ЦПК (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

У даному випадку позивач, діючи на власний розсуд, пред'явив позов саме до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської РДА про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної йому унаслідок винних дій відповідача, які виразились у затримці виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, виплата якої була проведена тільки після зобов'язання судом відповідача провести вказані дії та зміни судом способу виконання судового рішення. Розмір матеріальної шкоди позивач базував на нормах чинного законодавства, якими урегульовано відповідальність за порушення грошового зобов'язання та розрахував її як суму трьох процентів річних за період затримки виплати та інфляційних втрат за означений період.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав суду, що, по-перше, при проведенні виплати грошової допомоги він керувався бюджетним законодавством України, оскільки грошова державна допомога не є по своїй природі індивідуальним грошовим зобов'язанням, а відноситься до видатків з Державного бюджету України на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян; по-друге, рішення суду, на яке посилається позивач, також не може бути підставою для виникнення грошового зобов'язання відповідача перед ОСОБА_4, оскільки цим рішенням з Управління не стягувались кошти, а було зобов'язання вчинити дії по здійсненню перерахунку та нарахування щорічної допомоги на оздоровлення. Це рішення було виконане Управлінням у повному обсязі.

Районним судом обґрунтовано прийняті заперечення відповідача, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підкріплені письмовими доказами.

Так ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року встановлено, що боржником рішення самостійно не виконується з незалежних від нього причин, оскільки відповідно до ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, а згідно повідомлення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 11.11.2015 № 09/1549-011 встановлено, що бюджетні призначення на проведення компенсаційних виплат для забезпечення виконання судових рішень у Державному бюджеті не передбачено (а.с.9). Тому суд за поданням державного виконавця змінив спосіб виконання судового рішення.

За встановлених обставин у суду немає підстав вважати, що заявлена позивачем до відшкодування матеріальна та моральна шкода, заподіяна ОСОБА_4 саме унаслідок винних дій Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської РДА.

Тому висновки районного суду щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову є правильними.

За правилом ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Ураховуючи положення наведеної процесуальної норми, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_4 про залучення до участі у справі на стадії апеляційного розгляду у якості відповідачів Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивача щодо відповідальності держави Україна за шкоду, завдану незаконними діями чи бездіяльністю державних органів або органів місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, адже в рамках даної справи вимоги до держави Україна ОСОБА_4 не пред'являлися.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить, повторює зміст позовної заяви, доводи якої отримали належну оцінку районного суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 19 січня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома