Провадження № 2/582/266/18
Справа № 582/674/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2018 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Жмурченка В.Д.,

за участю секретаря - Коваль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", про визнання кредитного договору б/н від 14.04.2016 р. недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання кредитного договору недійсним, в якому просить визнати договір б/н, укладений 14.04.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» недійсним.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач посилається на те, що 14.04.2016 року нібито позивач ОСОБА_1 уклав кредитний договір з представником ПАТ "ПРИВАББАНК". Однак, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання безстроково з постійним наглядом у лікаря психіатра, він не розумів значення своїх дій. Вважає, що відповідач ввів ОСОБА_1 в оману скориставшись його безпорадним станом, оскільки коштів ніяких останній не отримував з банку. Тому просить визнати кредитний договір б/н укладений 14.04.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» недійсним.

У судове засідання від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але подав до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як позивач ОСОБА_1 на момент укладання кредитного договору (14.04.2016 р.) не був визнаний недієздатним, а як слідство, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а заперечення позивча, що кредитний договір укладав не він, а інша особа, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено кредитний договір б/н, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком. .

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Відповідача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що діяв на підставі Ліцензії НБУ No 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ No 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14.

Як роз'яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 2001 року №397, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за №219/6507.

Судово-психіатрична експертиза призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи.

Предметом експертизи є визначення психічного стану осіб, яким призначено експертизу, у конкретні проміжки часу і відносно певних обставин, що становлять інтерес для органів слідства та суду.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 213 від 26.04.2018 року Комунального закладу СОР «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_1 має ознаки помірної розумової відсталості (імбецильність). За своїм психічним станом на момент підписання кредитного договору (станом на 14.04.2016 р.) ОСОБА_1 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За встановлених судом обставин, ОСОБА_1 на час укладення оспорюваного кредитного договору був неспроможний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому наявні підстави для визнання недійсним кредитного договору б/н, укладеного 14 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК», з урахуванням положень ч.1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь держави,слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 223, 258, 259, 263 -265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", про визнання кредитного договору б/н від 14.04.2016 р. недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір б/н від 14 квітня 2016 року укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, , рахунок №3111, МФО №305299) на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Відповідно до п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2018 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко