АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 756/8859/13-4 Головуючий у 1-й інстанції -Яценко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1213/2018 Доповідач - Шахова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Головачова Я,В.,Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням заступника начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чернявської Т.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4,

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року заступник начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чернявська Т.М. звернулася до суду з поданням, в якому просить постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4. до виконання ним зобов'язань на підставі виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 25.11.14р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу сумі 295 778,50 грн. Заборгованість на час звернення до суду боржником погашена лише в розмірі 2 350 грн.

Подання обґрунтовано тим, що боржник не виконує встановлені за рішенням суду зобов'язання, ухиляється від його виконання. Державним виконавцем вчинено всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення, однак дії боржника ускладнюють та унеможливлюють виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання ним зобов'язання за виконавчим документом, даним на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.14 р. в справі №2/756/169/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 295 778,50 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені подання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно, без належного з'ясування обставин справи задоволено подання та обмежено його в праві виїзду за межі України і у суду були відсутні будь-які підстави стверджувати що ОСОБА_4 вчинив умисні дії, направлені на ухилення від виконання рішення суду Поза увагою суду залишились ті обставини. що боржником ОСОБА_4 на протязі 2016 року неодноразово на добровільне виконання рішення суду були надіслані поштові перекази на ім'я ОСОБА_5, на адресу зазначену у виконавчому листі, а саме Київська область, м. Обухів, 0872, АДРЕСА_1. Також грошові перекази надсилались і у 2017 році. Але жодного разу поштові перекази, за невідомих обставин не були отримані ОСОБА_5 або його представником та повертались без вручення. Про факт надсилання грошових переказів на виконання рішення суду повідомлявся державний виконавець відповідною заявою, та копією чеку грошового переказу. Також державний виконавець повідомлявся про те, що грошові перекази ОСОБА_5 не отримував. Про зміну місця проживання стягувача Оболонський районний відділу державної виконавчої служби його не повідомляв. За таких обставин ОСОБА_4 вважає у суду не було підстав для висновку про його ухилення від обов'язку щодо виконання рішення суду та обмеження його в праві виїзду за кордон.

В судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу, з підстав в ній викладених, підтримав та просив задовольнити. Заявник - заступник начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чернявська Т.М. в судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена за законом належно, її неявка не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін,або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві. У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом. Пунктом 8 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, заслухавши пояснення ОСОБА_4 судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи подання та обмежуючи ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із наявності доказів того, що боржник ухиляється від виконання обов'язків за рішенням суду про стягнення боргу в сумі 295 778,50 грн. на користь ОСОБА_5

Проте, таких висновків суд дійшов на порушення закону, без належного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та недоведеністю обставин,що мають значення для справи,які суд визнав встановленими, з огляду на що ухвалу суду не можливо визнати законною.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України,яка діяла на час вирішення подання, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 47666986 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києвав справі № 2/756/16/12 від 25.11.14 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу у сумі 295 778,50 грн.

02.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання.

За повідомленням державного виконавця, боржник коштів на рахунках немає, нерухоме майно відсутнє, заробітну плату не отримує.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець вказував, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, проте жодного доказу такого ухилення суду не надав.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На переконання колегії суддів, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК, яка діяла на час звернення виконавцем з поданням до суду та на час його розгляду судом першої інстанції, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного Кодексу, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець будь-яких зазначених вище доказів про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.11.14 року обов'язків у виконавчому провадженні не надано, а тому останнім не доведено ухилення боржника від виконання зазначеного судового рішення.

Таким чином, у суду першої інстанції, за наявних у справі доказів, були відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а відтак й були відсутні законні підстави для задоволення подання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилученням паспортного документа.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

З матеріалів виконавчого провадження не вбачається факт ухилення ОСОБА_4 від виконання рішення суду, боржник не вчиняв умисні дії, які унеможливлюють виконання рішення, в матеріалах справи немає доказів на підтвердження надання ОСОБА_4 недостовірних відомостей про свої доходи та майно.

Ці обставини також не були доведені державним виконавцем і у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які давали б підстави вважати про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, подання не містить посилання на мету такого обмеження і яким чином таке обмеження сприятиме погашенню боргу.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Натомість, як вбачається, на письмове звернення ОСОБА_4 від 18.10.2017 року, 01.11.2017 року ПАТ "Укрпошта" повідомила, що Інформаційно-розрахунковою дирекцією Укрпошти проведено перевірку, якою встановлено, що від відправника ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 04211) на ім'я ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) були направлені наступні поштові перекази:

поштовий переказ № 0162 від 25.11.2016 року на суму 100,00 грн., письмове повідомлення до переказу: «На виконання рішення суду. Виконавчий лист від 26.11.14 2/756/169/14», повернутий на зворотну адресу 30.12.2016 року. Значиться виплаченим у відділенні поштового зв'язку, надалі по тексту - ВПЗ № 211 м. Київ 08.02.2017 року;

поштовий переказ № 0238 від 29.12.2016 року на суму 1000,00 грн., письмове повідомлення до переказу: «На виконання рішення суду 2/756/169/14», повернутий на зворотну адресу 03.02.2017 року. Значиться виплаченим у відділенні поштового зв'язку, надалі по тексту - ВПЗ № 211 м. Київ 08.02.2017 року;

- поштовий переказ № 0139 від 31.01.2017 року на суму 250,00 грн., письмове повідомлення до переказу: «На виконання рішення суду 2/756/169/14», повернутий на зворотну адресу 16.03.2017 року. Станом на 31.10.2017 зазначений переказ знаходиться на зберіганні у Відділі рекламацій Укрпошти.

29.06.17 року на ім'я ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), ОСОБА_4було знову направлено поштовий переказ №0039 на суму 1000 грн., проте за поштовим повідомленням №244 від 26.09.2017 переказ повернуто без вручення.

Таким чином, наведене свідчить про те, що ОСОБА_4 виконував свої зобов'язання самостійно та добровільно, шляхом направлення коштів за місцем проживання стягувача, яке йому було відоме - АДРЕСА_1.

Згідно п. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими.

Стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал апеляційного суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у цій статті, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нову ухвалу про відмову в задоволені подання заступника начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чернявської Т.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: