Провадження № 2/201/741/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участі секретаря судового засідання Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Жовтневого районного суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, матеріального збитку та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, матеріального збитку та судових витрат. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилається не те, що 23 червня 2017 року по вул. Бульвар Слави, у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який належить йому на праві власності. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АК/2484823. Учасники ДТП дійшли згоди що до винності ОСОБА_4 у скоєнні ДТП та скористались правом складання спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції. У звязку з настанням страхового випадку ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 17 903,47 грн. частково відшкодувавши матеріальний збиток позивача. Невідшкодована частина збитку становить 27 897,27 грн., тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та 1 000 грн. з відповідача ОСОБА_4 у якості відшкодування вартості проведення автотоварознавчого дослідження. Крім того, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» пеню, інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення виконання зобовязання відповідачем, що разом із сумою заборгованості складають 31 611,28 грн. Також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Представник позивача та позивач в судове засідання надали письмові заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» надав заперечення в яких просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 23 червня 2017 року по вул. Бульвар Слави, у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який належить йому на праві власності. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АК/2484823. Учасники ДТП дійшли згоди що до винності ОСОБА_4 у скоєнні ДТП та скористались правом складання спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції.

На підставі заяви представника позивача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17 903,47 грн. (а.с. 7).

Згідно із експертного дослідження про встановлення вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу № 2307/17/17 від 14.07.2017р. судового експерта ОСОБА_5 вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 45 801,14 грн (а.с. № 12-17).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином неправомірними діями відповідача, пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_6 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Після виплати вказаного страхового відшкодування позивач отримав право вимоги різниці суми до відповідача.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд критично ставиться до заперечень відповідача в частині того, що слід врахувати завдану шкоду з урахуванням зношеності запчастин автомобіля, оскільки у п. 14 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання зобовязання суд приходить но наступного висновку з таких підстав.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Частина 1 ст.530 ЦК України визначає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У відповідності до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1-3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який построчив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобовязання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 625 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» інфляційні втрати з суми основного боргу за період з 19.09.2017р. по 11.01.2018р., що становить з урахуванням індексу інфляції за вказаний період 1 158,57 грн., та 3% річних за невиконання зобовязання в розмірі 261 грн.

Крім того відповідно до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином за вказаний період розмір пені складає 2 294,44 грн. та підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС».

Також, розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків яких зазнав позивач у звязку із звернення до адвоката за правовою допомогою у розмірі 5 000 грн. суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1А за договором про надання правової допомоги та представництво інтересів від 12 жовтня 2017 року № 12/10/17-1 надавав адвокат ОСОБА_7

Згідно розрахунку кількості робочого часу затраченого у звязку з наданням правової допомоги клієнту ОСОБА_1А, у відповідності до договору про надання правничої допомоги від 12 жовтня 2017 року вбачається, що станом на 12 жовтня 2017 року загальна вартість наданої клієнту правничої допомоги склала 5 000,00 грн.

За приписами частини 2 статті 137 ЦПК України та виходячи з вимог ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, тому, враховуючи положення частини 4 вказаної статті, з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню сума у розмірі 5000 грн., витрачена позивачем за надану йому правничу допомогу.

Також, знайшли своє підтвердження вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_4 витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1 000 грн., сплачених позивачем згідно квитанції від 14.07.2017р. (а.с. № 20).

У звязку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, матеріального збитку та судових витрат задовольнити.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 537,90 грн. та з ОСОБА_4 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 102,10 грн. пропорційно до задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 530, 612, 625, 1166,1167,1187, 1188 1194 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76,77,81, 137, ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280-282, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, матеріального збитку та судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 суму завданих збитків, інфляційних втрат, пені та 3% річних у загальному розмірі 31 611 гривень 28 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 537 гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 102 гривень 10 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Федоріщев