АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/5507/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Яремка В.В., Владичана А.І.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача Чернівецька міська рада, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні землею спільного користування шляхом демонтажу огорожі та господарських будівель,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні землею спільного користування шляхом демонтажу огорожі та господарських будівель.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками АДРЕСА_1. Власниками АДРЕСА_2 є відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Будинок є одноповерховим, двоквартирним, з окремими входами до кв.№1 та кв.№2.

29.06.2016р. виконавчим комітетом міської ради було прийнято рішення за № 407/12, відповідно до якого, будинок було знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівців і передано у спільну сумісну власність власникам квартир. Окремим пунктом в даному рішенні було зазначено, що власникам будинку необхідно звернутися до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради для виготовлення правовстановлюючих документів на землю.

Провадження 22-ц/794/910/18 Категорія 47

На його звернення до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин позивачу було повідомлено, що для виготовлення правовстановлюючих документів необхідно звернутися власникам усіх квартир будинку.

Відповідачі самовільно облаштували огорожу і побудували господарські будівлі на прибудинковій (дворовій) території спільного користування, чим порушили його права. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради встановлено, що співвласником кв.№2 ОСОБА_3 виконані будівельні роботи з будівництва господарських будівель, у 2006 -2007рр. вбиральні і сараю без набуття права на виконання будівельних робіт та на дворовій території спільного користування по АДРЕСА_3 та самовільно зведено ОСОБА_3 огорожу. Посилаючись на те, що зазначеними діями відповідачів йому, як співвласнику будинку чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, позивач просив, зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні прибудинковою (дворовою) територією спільного користування житлового будинку АДРЕСА_3 шляхом демонтажу огорожі з бетону і металевого профілю та господарських будівель вбиральні та сараю, що на ній збудовані та облаштовані.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачами у дворі зазначеного будинку самочинно виконанні роботи з влаштування огорожі та збудовано господарські будівлі, чим порушені його права, як власника АДРЕСА_1

Сарай побудовано самочинно, а огорожа є суцільною та розташована таким чином, що не дає змоги позивачу вільно користуватися земельною ділянкою та в тому числі єдиною вбиральнею.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено наступне.

Позивач є власником квартири №1, відповідачі власниками квартири АДРЕСА_2 У загальному користуванні власників перебуває двір та господарські споруди, розташовані на земельній ділянці міської ради.

Зі змісту ст.ст. 318, 319 ЦК України вбачається, що кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Встановлено, що співвласниками будинку по АДРЕСА_3 не визначено порядок користування й розпорядження земельною ділянкою.

Згідно рішення виконавчого комітету міської ради № 407/12 від 29.06.2016р., знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівців будинок за адресою: АДРЕСА_3 разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передано з комунальної власності у спільну сумісну власність власникам квартир та зазначено, що власникам будинку необхідно звернутися до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради для виготовлення правовстановлюючих документів на землю.

У відповідності до схематичного плану земельної ділянки житлового будинку по АДРЕСА_3, загальна площа земельної ділянки під житловим будинком становить 348, під сараєм, вбиральнею та огорожею не визначено площа земельної ділянки; відповідно до генерального плану (схеми) загальна площа земельної ділянки під житловим будинком 348, під двором 249 станом на 10.03.1954р., з експлікації вбачається, що зазначено крім будинку: терраса, ганок, підвал, вбиральня, добудова, тамбур; тобто станом на 1954 рік на плані є вбиральня, сарай 1,20Х1,90 літ. «Б».

З досліджених судом першої інстанції доказів, зокрема пояснень свідків та технічної документації на будинок, було встановлено, що будинок по АДРЕСА_3 був побудований до 1948 року, поточні зміни внесені в побудову сараю 2006 року, вбиральні 2010 року, із зазначенням того, що огорожа дощата суцільна в металічних стовпах. В судовому засіданні, було встановлено, що дощата огорожа була знесена відповідачем, оскільки прийшла до непридатності і ним же встановлено огорожу з металевих профілів.

Судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_3 перебуває у власності Чернівецької міської ради.

З листів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради від 25.11.2016р. та від 30.12.2016р. вбачається, що спеціалістами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради проведено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по вул. Стрийській, 12 в м.Чернівцях та встановлено, що власником квартири № 2 і співвласником будинку за цією адресою виконані будівельні роботи відносно господарських будівель: вбиральні та сараю у 2006-2007рр.

Судом першої інстанції було встановлено, що місце розташування, площа вбиральні, сараю і огорожі не змінювалися відповідачем, а були лише відремонтовані.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що наявність господарських будівель, які побудовані самочинно відповідачами порушує його право на користування земельною ділянкою, оскільки перешкоджає йому в повному обсязі користуватися нею.

Зазначені доводи є безпідставними, були предметом дослідження судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

З Витягу про Державну реєстрацію права № 35080415 вбачається, що позивач став власником квартири АДРЕСА_1 в 2012р.

З досліджених судом першої інстанції доказів, зокрема пояснень свідків встановлено, що огорожа з бетону і металевого профілю та господарські будівлі вбиральні та сараю були побудовані більше 30 років, збільшення їхніх розмірів не відбулося, тільки ремонт; самовільне будівництво не проводилось відповідачами. На час набуття права власності позивачем на АДРЕСА_1, дані спірні об»єкти перебували на земельній ділянці і претензій щодо вказаних споруд він не заявляв.

Доказів про те, що між попереднім власником АДРЕСА_1 - батьком позивача та відповідачами існував спір з приводу порядку користування спірною земельною ділянкою та розташуванням господарських споруд, суду не представлено. Отже, слід зробити висновок, що зазначений порядок користування земельною ділянкою не заперечувався попереднім власником кв.№1. Крім того, слід враховувати, що розподіл земельної ділянки здійснюється пропорційно, відповідно до площі квартир №1 та №2 по АДРЕСА_3.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст.125, ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зі змісту ч.5 ст.115 ЗК України вбачається, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 м.Чернівців не сформована, її межі не визначені, проекту відведення земельної ділянки співвласникам будинку по АДРЕСА_3 здійснено не було.

Відмовляючи в задоволені позову по суті позовних вимог, судом першої інстанції було зазначено, що позивач став власником квартири у 2012 році, саме з цього часу він мав право на звернення із зазначеними вимогами до суду, а він звернувся з позовом тільки 08.06.2018р. отже, ним пропущено строк позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки строк давності до певних правовідносин не може бути застосований.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Власник нерухомого майна не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред'явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

Висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку давності є помилковим, однак це не вплинуло на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки судом було відмовлено у задоволені позову по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позовні вимоги позивача, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні прибудинковою територією та в доступі до користування земельної ділянки не знайшли свого підтвердження. Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Крім того, слід зазначити, що вимоги позивача про демонтаж огорожі та господарських будівель вбиральні та сараю є крайнім заходом, який може бути застосований, в разі неможливості усунення недоліків іншим способом.

Враховуючи всі обставини справи, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову є правильним. Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 1 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді : (підписи)

З оригіналом вірно :