Справа № 487/4321/17
Провадження № 2/487/354/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого - судді Біцюка А.В., за участю секретаря судового засідання Попович В.Б., позивача ОСОБА_1, її представника - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_4, розглянувши в місті Миколаєві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

18.08.2017 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з 2006 по 2011 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року шлюбні відносини між сторонами було припинено, а в 2012 році їхній шлюб було розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин і до цього часу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться інтересами дитини та станом її здоров'я. Таким чином, на думку позивача, відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечув, суду пояснив, що має спільну з відповідачкою дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після того, як між сторонами було прийнято рішення про розлучення, певний час він систематично, майже щотижня, бачився з сином, забирав його до себе додому на вихідні дні. Але, як зазначив відповідач, на даний час він з вини відповідачки позбавлений можливості бачитись бачитись із сином, спілкуватись з ним по телефону, на неодноразові його звернення до ОСОБА_1 щодо зустрічі із сином в переважній більшості випадків ОСОБА_3 отримував відмови під будь-яким приводом. Телефон у сина було відібрано. Додав, що аліменти на дитину сплачує постійно і ця сплата має добровільний характер. На підствердження цього надав суду квітанції.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Судом заслухано думку дитини - ОСОБА_5, який в судовому засіданні пояснив, що зі своїм батьком ОСОБА_3 бачиться рідко, декілька разів на рік, по телефону також спілкуються рідко, але в нього не має телефону. Додав, що хотів би бачитись та спілкуватись із батьком частіше. Висловив бажання бути усиновленим відчимом - ОСОБА_6, який приділяє йому значно більше уваги.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із громадянкою ОСОБА_1 в період з 14.10.2006 по 10.10.2012 року.

Від спільного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 (далі - Дитина), ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим 19.01.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Дитина проживає з матір'ю та відчимом - ОСОБА_6

На теперішній час Дитина постійно проживає з матір'ю (позивачкою) та її чоловіком ОСОБА_6, , відповідач проживає окремо від дитини.

Згідно висновку, наданого суду, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає не доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (висновок №2008/02.02.01-22/ на №22/14/17 від 27.10.2017 року).

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Частиною 5 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З позовної заяви вбачається, що єдиною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, позивачем зазначено положення п.2 ч.1 ст.164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

При цьому, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Ну думку суду, з урахуванням встановлених обставин, має місце недостатня участь відповідача у вихованні дитини, хоча при цьому відповідач приймав і приймає посильну участь в утриманні дитини матеріально.

Проте, зменшення участі відповідача у вихованні дитини після розлучення сторні, на думку суду, стало наслідком його помилки у розумінні своєї ролі у вихованому процесі, оскільки, на думку відповідача, дитина і так повноцінно розвивається і забезпечена усім необхідним для фізичного та духовного розвитку.

Така помилка, в даному випадку, не може бути підставою для застосування такого виключного заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, оскільки він бажає виконувати батьківські обов'язки та приймати належну та достатню участь у вихованні дитини.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, саме таке вирішення спору надасть можливість відповідачу в подальшому усунути негативні наслідки у взаємовідносинах з сином, викликаних суттєвою зміною життєвих обставин після розлучення сторін.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) у задоволенні позову до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набирає законної сили з дня наступного після закінчення вказаного строку, якщо не буде оскаржене.

Повний текст рішення виготовлено 26.01.2018 року.

Суддя Біцюк А. В.