ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3647/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/4817/90/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/3647/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року (ухваленого суддею Братасюк В.М., повний текст рішення складено 17 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", у якому, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати незаконним наказ голови комісії з припинення ТОВ "Домобудівник" за №16/05/16-3 від 16.05.2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_2.»; поновити його на посаді начальника відділу інженерної підготовки виробництва ТОВ «Домобудівник» з 16.05.2016 року; стягнути з TOB «Домобудівник» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення 16.05.2016 року по 19.05.2017року 51885 грн; заборгованість по невиплаченій заробітній платі з 01.10.2015 року по 16.05.2016 року в сумі 26357,58грн.; компенсацію за невикористану відпустку за період з 19.07.2008року по 16.05.2016року в розмірі 22525,64 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 1985 року він працював в Тернопільському «Домобудівничому комбінаті», тепер TOB «Домобудівник», в тому числі з 2011 року на посаді начальника відділу інженерної підготовки виробництва. В жовтні 2015 року мав місце конфлікт між засновниками ТзОВ «Домобудівник» з приводу володіння частками в статутному фонді, управлінням товариства, у зв'язку з чим неодноразово мали місце силові захоплення адмінбудинку підприємства, зміна керівника і зміна місцезнаходження ТОВ «Домобудівник», що призвело до недопущення працівників до виконання своїх трудових обов'язків. Працівників товариства ніхто ні про що не повідомляв, приміщення відповідач не отоплював, тому з листопада 2016 року там не можливо було перебувати, проте до цього часу він виходив на роботу, що можуть підтвердити свідки. Йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади 15 березня 2017 року від голови профспілкової організації ОСОБА_3 від якого він і отримав копію наказу про його звільнення. Копію наказу про звільнення відповідачем йому вручено не було, складений акт від 06.05.2016 року та доповідна записка від 06.05.2016 року про його відсутність на робочому місці не відповідають дійсності, запису про звільнення в трудовій книжці немає та будь-якого розрахунку при звільненні він також не отримував. Також вказав, що в TOB «Домобудівник» створена та функціонує профспілкова організація, однак, всупереч вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, відповідач не звертався до профспілкової організації про надання згоди на його звільнення. Вважає, що TOB «Домобудівник» звільнив його незаконно, з порушенням порядку, встановленого статтями 147, 149 КЗпП України, не вручив копії наказу про звільнення, не видав трудової книжки та не виплатив розрахункових коштів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» за №16/05/16-3 від 16.05.2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_2.».

Поновлено ОСОБА_2 па посаді начальника відділу інженерної підготовки виробництва Товариства з обмеженого відповідальністю «Домобудівник» з 16.05.2016 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на користь ОСОБА_2 33 531, 65 гривень середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів.

В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ «Домобудівник» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, оскільки йому про звільнення стало відомо у жовтні 2016 року, коли працівники товариства звертались до голови Тернопільської обласної ради профспілок із заявою про незаконність їх звільнення. Крім цього в матеріалах справи містяться відомості з ЄДР платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків , в яких зазначено про звільнення позивача з 16.05.2016 року.

Апелянт зазначив, що позивач був належним чином повідомлений про зміну робочого місця і припинення простою, листами які направлялись 23, 26 березня та 01 квітня 2016 року та були отримані ним. З листом від 01 квітня 2016 року позивачу направлявся наказ від 12 березня 2016 року про припинення простою. Позивачу 10.05.2016 року направлявся лист, в якому пропонувалося надати інформацію про причини відсутності на робочому місці 06.05.2016 року та лист від 16.05.2016 року у зв'язку з відсутністю його на роботі у день звільнення.

Вважає, що у зв'язку з відсутністю згоди профспілкового комітету на звільнення позивача суд повинен був зупинити провадження у справі і запитати згоду, оскільки у товариства не було об'єктивної можливості звернутись за такою згодою.

В судовому засідання представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді начальника відділу інженерної підготовки виробництва і наказом голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» №16/05/16-з від 16.05.2016 року його звільнено з роботи за прогул з 16.05.2016 року.

У наказі відсутній підпис позивача про ознайомлення з ним (а.с. 3).

В акті №3/5-16 від 06.05.2016 року складеному заступником директора Стадник О.М., головним інженером Шиманським С.М., виконавчим директором Іваноньків О.О. зазначено, що начальник відділу інженерної підготовки виробництва ОСОБА_2 був відсутній на роботі 06.05.2016 року без поважних причин з 9.00 год до 17 год 30 хв., впродовж всього робочого дня (а.с. 91). В доповідній записці №4-16 голові комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» заступник директора просить за грубе порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення передбачене законом (а.с. 92).

Судом також встановлено, що наказом директора ТОВ «Домобудівник» №10/1512 від 30.10.2015 року у зв'язку з тимчасовим проведенням профілактично-ремонтних робіт адміністративного корпусу та виробничих приміщень за адресою м.Тернопіль, вул. Лозовецька, 13 з 02 листопада 2015 року працівникам адміністративного корпусу влаштовано тимчасові робочі місця за адресою м.Тернопіль вул. Кривоноса 2Б, в тому числі і позивачу та зобов'язано їх з цього числа приступити до виконання своїх посадових обов'язків, а працівникам виробничих дільниць, що розташовані по вул. Лозовецька, 13 дозволено не виходити на роботу до закінчення простою (а.с. 79). Доказів про ознайомлення позивача з ним відповідачем суду не надано.

Наказом голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» №12/03/16-1 від 12.03.2016 року припинено виробничий простій та встановлено початок роботи з 14 березня 2016 року. Наказано працівникам виробничих підрозділів приступити до виконання обов'язків у зв'язку з закінченням простою та відновленням робіт (а.с. 80).

21.03.2016року та 29.03.2016року повторно були надіслані повідомлення ОСОБА_2 про зобов'язання прибути на нове робоче місце за адресою: м.Тернопіль, вул.Кривоноса, 2б, 3 поверх, попереджено, що у випадку не з'явлення у визначений термін на новому робочому місці, це буде визначено як прогул та будуть вжиті відповідні заходи реагування. Вказані повідомлення були надіслані ОСОБА_2 цінним листом з описом вкладення, та були отримані останнім особисто, проте інших доказів, які б підтверджували про ознайомлення позивача із зміною його робочого місця, відповідачем не надано.

Відповідно до наданих суду відповідачем табелів обліку робочого часу ТОВ «Домобудівник», складених виконавчим директором ТОВ «Домобудівник» Іваноньків О.О., ОСОБА_2 за період з 01.11.2015 року по дату звільнення проставлено відмітки про відсутність на робочому місці.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платиників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 06.02.2017року, ОСОБА_2 у другому кварталі 2016 року було нараховано та виплачено 2010,50 грн., у квітні 2016 року - 1400 грн., у травні 2016 року - 610,50 грн., з червня 2016 року відсутня інформація про доходи, дата звільнення 16.05.2016 року.

Також місцевим судом встановлено, що звільнення ОСОБА_2 з роботи відбулося без згоди профспілкового комітету ТОВ «Домобудівник», членом якої він є. Копія наказу про звільнення йому не надсилались.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що трудовий договір з позивачем розірвано з порушенням вимог КЗпП України, а саме позивача не було належним чином повідомлено про зміну робочого місця, не отримано пояснень з приводу його відсутності на робочому місці, не ознайомлено з наказом про звільнення та не отримано згоди профспілкової організації на таке звільнення. При цьому суд вказав, що обов'язок такого доведення покладається лише на роботодавця, а саме по собі відправлення відповідачем на адресу позивача рекомендованих листів про зміну робочого місця не може слугувати підставою для його звільнення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки висновок достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Як зазначено в п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП (322-08), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача не було належним чином повідомлено про зміну робочого місця, оскільки позивача не було ознайомлено з наказом №10/15-12 від 30.10.2015 року про зміну робочого місця згідно якого працівникам адмінкорпусу, в тому числі ОСОБА_2 з 02.11.2015 року слід приступити до виконання своїх посадових обов'язків за адресою ТОВ «Домобудівник» вул. Кривоноса, 2Б. Вказаний наказ є належним доказом зміни робочого місця.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що обов'язок належного повідомлення про зміну робочого місця покладається лише на роботодавця, а саме по собі відправлення рекомендованих листів про зміну робочого місця в тому числі і 1.04.2016 року з наказом №12/03/16 від 12.03.2016 року про припинення простою, який не поширювався на працівників адміністративного корпусу, не є належним доказом повідомлення про зміну робочого місця і не може слугувати підставою для його звільнення за прогул.

Від позивача не було відібрано письмових пояснень з приводу його відсутності на робочому місці 06.05.2016 року, як цього вимагає ч.1 ст. 149 КЗпП України, в подальшому не ознайомлено з наказом про його звільнення .

Крім цього, відповідачем грубо порушені гарантії, надані працівникам при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачені ч.1 ст. 43 КЗпП України, а саме розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст. 40 КЗпП України, зокрема звільнення проведено без згоди профспілкової організації ТОВ «Домобудівник», членом якої є ОСОБА_2

Отже місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач розірвав трудовий договір з позивачем за п.4 ст. 40 КЗпП України з грубим порушенням норм трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду щодо вирішення трудового спору не знайшли свого підтвердження з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, а саме: позивачу не вручено ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки; копію наказу про звільнення позивач отримав 15.03.2017 року.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Вказана норма є спеціальною і положення Цивільного кодексу України про перебіг строку позовної давності на вказані правовідносини не поширюється.

Наявність в матеріалах справи доказів про направлення позивачу рекомендованого листа від 10.05.2016 року, в якому позивачу пропонувалося з'явитися в ТОВ «Домобудівник» та надати інформацію про причини відсутності на робочому місці 25-29 квітня та 4-6 травня 2016 року (а.с. 176-177), та рекомендованого листа від 16.05.2016 року з проханням з'явитись за отриманням трудової книжки і розрахунку (а.с. 181, 182) не свідчить про їх отримання адресатом.

Доводи апелянта про те, що у ТОВ «Домобудівник» не було можливості звернутися до профспілкового комітету за згодою на звільнення ОСОБА_2 (а.с. 167), оскільки не було відоме його місцезнаходження у зв'язку з передачею адміністративних приміщень по вул. Лозовецькій, 13 в оренду ТОВ «Роял-Контракт» оцінюються критично та не спростовують висновків суду про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з тих підстав, що суд за встановлених обставин справи не зупинив провадження у справі та не запитав згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції вірно визначив середній заробіток для обчислення виплат за час вимушеного прогулу за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, виходячи із заробітної плати за березень-квітень 2018 року по 1400 грн, які відображені у відомостях Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про виплачені доходи та утримані податки від 06.02.2017 року та індивідуальних даних Пенсійного Фонду України про застраховану особу за номером облікової картки ОСОБА_2, та кількості робочих днів у цих місяцях - 43 робочі дні ( березень 22 робочі дні, квітень 21 робочий день).

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги чинного трудового законодавства апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду з підстав наведених в апеляційній скарзі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді М.В.Ходоровський

О.І.Ткач