КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: №22-ц/824/1129/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Волохова Л.А., Іванової І.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання задоволено.

Поновлено пропущений строк для предявлення виконавчого листа до виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року по цивільній справі №757/22692/13-ц.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що 30 березня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ предявлено не за місцем виконання рішення суду.

30 квітня 2015 року строк предявлення виконавчого листа до виконання сплинув.

Постанова про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження направлена державним виконавцем адресату 17 травня 2016 року.

З зазначеного вище вбачається, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання був пропущений не з вини заявника.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання та поновити строк для предявлення виконавчого листа до виконання.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні поданої заяви.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши думку учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 03 травня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до суду із даною заявою, де просило поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» строк для предявлення до примусового виконання виконавчого листа №757/22692/13-ц Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року ( а.с. 2-3 т. 2 ).

На його обґрунтування зазначило, що строк пропущено з обєктивних причин, а саме у звязку із недотриманням органом Державної виконавчої служби строків надіслання відповідної постанови про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, які апелянт вважає поважними ( там же ).

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2014 року Печерським районним судом м. Києва було розглянуто цивільну справу №757/22692/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», ОСОБА_1 про визнання поруки, за договором поруки, припиненою ( а.с. 150-155 т. 1 ).

За результатами розгляду вказаної справи, ухвалено рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 774 126,01 грн., а в решті вимог цього позову -відмовлено.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 задоволено частково, визнано її поруку за однойменним договором припиненою, а в решті зустрічного позову - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат ( там же ).

Зазначене судове рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року залишено без змін ( а.с. 206-207, 230-232 т. 1 ).

22 грудня 2014 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі №757/22692/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 774 126,01 грн. та 3 441 грн. судових витрат ( а.с. 7 т. 2 ).

Строк предявлення виконавчого листа до виконання зазначено до 30 квітня 2015 року ( там же ).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 10 березня 2015 року було предявлено зазначений виконавчий лист до виконання, тобто, в межах строку його предявлення.

Однак, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 30 березня 2015 року було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ предявлено не за місцем виконання рішення суду ( а.с. 6, 35, 39 т. 2 ).

При цьому, 31 січня, 31 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» зверталося до начальника ВДВС Печерського РУЮ із запитом та скаргою, відповідно, в яких просило, серед іншого, направити на їх адресу постанову про відкриття провадження та повідомити про хід виконавчого провадження ( а.с. 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42 т. 2 ).

І лише 17 травня 2016 року заявнику було направлено копію постанови про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання та сам оригінал виконавчого листа ( а.с. 5, 6, 6а т. 2 ).

Таким чином, подавши виконавчий документ у визначений законом строк до виконання, у стягувача не було можливості подати його повторно до виконання у зазначений в ньому термін, оскільки у нього був відсутній оригінал виконавчого документу.

За таких обставин, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, вірно прийшов до висновку, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання був пропущений не з вини заявника, тобто, з поважних причин.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема ст. 44, 260, 433 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції та спростовуються зазначеними по справі доказами.

При цьому, інші обставини, названі в апеляції, зокрема, про те, що місцевий суд не навів мотивів з яких він дійшов висновку про те, що пропуск строку предявлення до виконання виконавчого листа був пропущений не з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», причина пропуску строку для предявлення виконавчого документа може бути визнаною поважною лише в тому випадку, якщо існує реальна обставина, що унеможливила подання стягувачем виконавчого документу до виконання, недбале ставлення особи до своїх справ не може бути визнано поважною причиною для поновлення пропущених строків, перебіг строку поновився після отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті провадження та виконавчого документа, після чого становить три роки у відповідності до нової редакції Закону України «Про виконавче провадження», з точки зору суду другої інстанції, не спростовують висновок суду першої інстанції про обґрунтованість поданої заяви.

Окрім цього, твердження апелянта про строк предявлення виконавчого документу у три роки, з точки зору суду другої інстанції, не відповідає дійсності, оскільки він встановлений, згідно виконавчого документу, в один рік.

Будь-яких правових підстав для збільшення його тривалості матеріали справи не містять і чинне законодавство з цього приводу не передбачає збільшення його тривалості.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Відтак, доводи апелянта про те, що місцевий суд не навів мотивів з яких він дійшов висновку про те, що пропуск строку предявлення до виконання виконавчого листа був пропущений не з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», з точки зору суду другої інстанції, не спростовує висновок місцевого суду про обґрунтованість заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Л.А. Волохов

І.В.

Іванова