АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/2074/17-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження: №22-ц/791/53/18 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цвєткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Херсонської місцевої прокуратури на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.01.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І., відповідно якого позивач прийняв у дар нерухоме майно у вигляді 15/100 частин нежитлових та житлових будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Після прийняття дарунку позивач виявив розбіжність у площі подарованого майна, а саме у дійсності площа відчуженого майна становить 182,07 м2 , у зв'язку з чим просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності на двоповерхове нежитлове приміщення загальною площею 182,07 м2 , у тому числі площа першого поверху - 90,11 м2, а другого поверху - 91,96 м2, що становить 15/100 частин від нежитлових та житлових будівель, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на двоповерхове нежитлове приміщення загальною площею 182,07кв.м, у тому числі площа першого поверху - 90,11кв.м, а другого - 91,96 кв.м, що становить 15/100 частин від нежитлових та житлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор - перший заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури, подавши її в інтересах держави в особі Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, просив скасувати ухвалене судом першої інстанції рішення і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема зазначив, що право власності позивача відповідачем не заперечується та не порушується, а його позовна вимога спрямована на фактичне узаконення самочинного будівництва в об»єкті нерухомості, що було предметом дарунку, яке проведене з порушенням передбаченого законом порядку та без отримання визначених законом дозвільних документів.

Крім того, апеляційна скарга на рішення суду подана також і співвласником 70/100 часток обєкту незавершенного будівництва - житлових та нежитлових будівель, розташованих за цією ж адресою - ОСОБА_2, який, посилаючись на порушення його права власності ухваленим у справі рішенням, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушене право ОСОБА_3 підлягає захисту шляхом визнання за останнім права власності на передане йому у якості дарунка нерухоме майно, яке фактично виявилося більшим за площею, аніж зазначено у договорі дарування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 18.01.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у письмовій формі укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, відповідно якого сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, визначивши, що дарувальник передав у власність обдарованого 15/100 часток об'єкту незавершеного будівництва - нежитлових та житлових будівель, а саме: одноповерхову будівлю майстерні -гаражі бокси літ «Б», загальною площею 112 м2; одноповерхову будівлю майстерні - гаражі бокси літ «В», площею 45 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 157 м2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що після отримання в дар об'єкту нерухомого майна ним виявлено, що його площа більша ніж та, що вказана у договорі дарування, що вбачається з експлікації внутрішніх приміщень двоповерхової нежитлової будівлі, розташованої за адресою : АДРЕСА_1.

Нормами ст. 328 ЦК України встановлено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно загальних умов укладення правочину, сторони є вільними в укладенні договору, що також стосується предмету договору, який чітко визначений у договорі дарування та який, як вбачається з п.1.6 договору, ОСОБА_3 оглянутий та прийнятий у дар саме у межах розмірів та площ, визначених умовами досягнутих сторонами домовленостей.

Як вбачається з п. 1.3 договору дарування та договору купівлі-продажу укладеного 22.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І., ОСОБА_4 та ОСОБА_8 належало 30/100 часток об'єкта незавершеного будівництва - нежитлових та житлових будівель, а саме: одноповерхова будівля майстерні-гаражі бокси літ. «Б», загальною площею 112 м2, одноповерхова будівля майстерні-гаражі бокси літ. «В», площею 45 м2, загальною площею 157 м2, 15/100 часток якого відчужено ОСОБА_4 позивачу.

За правилами ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до положень ч.3 ст.12 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3, у порушення вимог ст. 12 ЦПК України, не вказав у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав відповідачем, на що не звернув уваги і суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності, в порядку захисту права власності позивача та не прийняв до уваги, що відповідно норм цивільного законодавства сторони не позбавлені права внесення змін та доповнень до договору, про що також є застереження у п. 3.6 договору дарування.

Крім того, як вбачається з доданого до апеляційної скарги договору дарування від 29 червня 2016 року ОСОБА_2 є власником 70/100 часток об'єкту незавершеного будівництва-нежитлових та житлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, тому вирішення спору щодо права власності на зазначений об'єкт нерухомості без участі співвласника, може призвести до порушення його майнових прав.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи тарішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв'язкуз ухваленням судового рішення судом апеляційної інстанції з ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати на користь апелянта ОСОБА_2 у розмірі 704 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат мав бути сплачений останнім при поданні апеляційної скарги, а не 740 грн, як фактично сплачено (а.с.52,53).

Крім того, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь прокуратури Херсонської області, як розпорядника бюджетних коштів по фінансуванню, у тому числі, місцевих прокуратур, якою сплачено судовий збір за подання прокурором - першим заступником керівника Херсонської місцевої прокуратури апеляційної скарги у справі в розмірі 704 грн ( а.с.82).

Керуючись, ст. 141, ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Херсонської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 704,00 грн. та на користь прокуратури Херсонської області у сумі 704 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлений 22 січня 2018 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська