_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 521/6330/17
Провадження № 2/520/2714/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2018

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 3322,67 доларів США, мотивуючи його тим, що 18.10.2013р. остання узяла у неї у борг 2000 доларів США, про що написала розписку. Борг зобовязалася повернути через 6 місяців, однак цього не виконала, а тому просить також стягнути проценти 1143 долари США, 3% річних 179,67 долари США та судові витрати.

Представник позивача позов підтримав, просива його задовольнити.

Відповідач до суду не явилася, був належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.39-40), заяви про слухання справи у її відсутність не надходило, тому суд вважає її неявку неповажною.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.10.2013р. відповідач узяла у позивача у борг 2000 доларів США, з терміном повернення через 6 місяців, про що написала розписку (а.с.7).

Враховуючи, що після 18.04.2014р. відповідач борг не повернула, позивач звернулася з позовом до суду та у порядку ст.1047 ч.2 ЦК України представила вказану розписку.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 п.4 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, зокрема, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам (фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном) і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Оскільки сторона позивача не надала суду доказів існування у неї індивідуальної ліцензії, а відповідач добровільно свої зобовязання не виконала і доказів повернення боргу позивачці не надала, то на підставі ст.ст.533, 1049 ч.1, 1050 ч.1 ЦК України з неї підлягає стягненню 2000 доларів США в еквіваленті до національної валюти станом на 26.01.2018р. за курсом НБУ (28,75 грн. за 1 долар США) у сумі 57500 грн.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у якості процентів 1143 долари США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 26.01.2018р. за курсом НБУ (28,75 грн. за 1 долар США) становить 32861,25 грн.

Крім цього, на підставі ст.625 ч.2 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Отже сума за період прострочення складає 179,67 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 26.01.2018р. за курсом НБУ (28,75 грн. за 1 долар США) становить 5165,51 грн.

Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума 95526,76 грн. (57500+32861,25+5165,51).

Документально підтверджені судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача у сумі 892,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 95526,76 грн. та судові витрати 892,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.