Справа № 461/6196/16-ц
Провадження № 2/461/168/18
УХВАЛА

24.01.2018 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченка В.Є.,

при секретарі Кебуз Т.І.

з участю:

представника відповідачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши заяву представника відповідачів ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Радченку В.Є. по цивільній справі за позовом ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про спростування поширених недостовірних відомостей, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Галицького районного суду м. Львова Радченка В.Є. знаходиться цивільна справа за позовом ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про спростування поширених недостовірних відомостей.

В судовому засіданні 24.01.2018 р. від ОСОБА_1, яка є представником відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_3, ОСОБА_4 заявлений письмовий відвід головуючому судді Радченку В.Є. З суті заяви про відвід вбачається, що головуючий суддя є заінтересованим в результатах розгляду справи, є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді. Він систематично порушує норми законодавства і виносить незаконні рішення, з якими ОСОБА_1 не погоджується. Він є непрофесійним та заангажованим. Є очевидними зловживання з його боку судовою владою, що стало підставою для звернення на нього зі скаргами до відповідних органів. Він зневажливо ставиться до ОСОБА_1 та намагався чинити на неї тиск. Відмовляючи у задоволенні заяви про відвід він мав би «стоптувати» доводи заявника посилаючись на норми закону (суд вважає, що під цим словом ОСОБА_1 мала на увазі слово «спростувати»). Він проявляє лояльність до терористичних угрупувань ДНР та ЛНР, оскільки у електронній декларації зазначено його місце проживання в Донецькій області, тобто він зареєстрований на окупованих територіях.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 підтримали заяву про відвід та просили задовільнити відвід.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В.о. директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» надав письмову заяву з проханням відкласти розгляд справи через зайнятість представника позивача в іншому судовому засіданні. При цьому до заяви не надані документи на підтвердження того, що особа, яка її подала, дійсно є в.о. директора. Також не надані документи на підтвердження того, що представник дійсно знаходиться в іншому судовому засіданні і позивач не має можливості направити до суду іншого представника. Оскільки такі причини неявки не можна визнати поважними, а також зважаючи на вимоги ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід за відсутності представника позивача.

Розглянувши заяву про відвід суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сімї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сімї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, не може бути підставою для відводу. Тому викладені в заяві про відвід доводи про те, що головуючий у справі систематично порушує норми законодавства і виносить незаконні рішення, він є непрофесійним та заангажованим, відмовляючи у задоволенні заяви про відвід він мав би спростувати доводи заявника посилаючись на норми закону не є підставою для відводу.

Доводи заяви про відвід про те, що головуючий суддя є заінтересованим в результатах розгляду справи, є інші обставини, які викликають сумніви в його об`єктивності та неупередженості, він зневажливо ставиться до ОСОБА_1 та намагався чинити на неї тиск є надуманими, голослівними та непідтвердженими. Головуючий у справі не має жодної заінтересованості у результатах розгляду справи, з повагою ставиться до всіх учасників справи, ніколи не намагався чинити тиск на ОСОБА_1

Доводи заяви про відвід про те, що головуючий у справі проявляє лояльність до терористичних угрупувань ДНР та ЛНР, оскільки у електронній декларації зазначено його місце проживання в Донецькій області, тобто він зареєстрований на окупованих територіях, - є необґрунтованими. Через відсутність власного житла на неокупованій території України головуючий не має передбаченої законом можливості зареєструватись в орендованій ним квартирі. Згідно з відповідною довідкою він взятий на облік в якості внутрішньо переміщеної особи в м. Львові. Тобто, відсутність реєстрації на неокупованій території України жодним чином не свідчить про лояльність до терористичних угрупувань ДНР та ЛНР, а свідчить про відсутність у судді власного житла. При цьому власне житло головуючий суддя втратив саме через окупацію попереднього місця проживання терористичними угрупуваннями ДНР та ЛНР. Переведення головуючого з Донецької області не свідчить про його упередженість, а свідчить про те, що він є свідомим громадянином України та патріотом України, який залишив все своє майно, роботу та житло на окупованій території, не бажаючи співпрацювати з окупантами і не порушуючи закони України і присягу судді. Більше того, суд вважає, що мотивування відводу тим, що головуючий суддя раніше мешкав в м. Донецьку свідчить про певну нетерпимість ОСОБА_1 до мешканців Східної України, яка є невід`ємною частиною України, тобто про неетичне намагання дискримінувати мешканців Донецької області , розпалити ворожнечу між громадянами України, які проживають в різних областях України.

Заявлений відвід судді є необґрунтованим і ґрунтується на особистій думці представника відповідача, однак заяву про відвід слід задовольнити з наступних підстав.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_5, інтереси якого ОСОБА_1 представляла, звернувся зі скаргами до відповідних органів на суддю Радченка В.Є. Це може викликати недовіру до цього судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «ОСОБА_5 проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти ОСОБА_1»).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву представника відповідачів ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Радченку В.Є. по цивільній справі за позовом ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про спростування поширених недостовірних відомостей.

Ухвала в апеляційному порядку не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий суддя: В.Є. Радченко