АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/2741/17 Головуючий суддя І інстанції Теслікова І.І.
Провадження № 22-ц/790/1022/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила та остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу від 28 січня 2014 року частини квартири АДРЕСА_2 у сумі 111 036 грн. 63 коп., що еквівалентно 4 648,86 доларів США, а також судовий збір у сумі 1 110 грн. 37 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 січня 2014 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу № 132, згідно з яким вона продала відповідачеві належну їй на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за узгодженою сторонами ціною 63 944 грн., що було еквівалентно 8000 доларів США. У день підписання угоди позивач отримала від відповідача 4000 грн., що було еквівалентно 500 доларам США. Решту коштів у сумі 59 944 грн. відповідач зобов'язався сплатити частками, а саме: до 10 серпня 2014 року - 23 979 грн., до 10 лютого 2015 року - 23 979 грн., до 10 червня 2015 року -11 989 грн. 50 коп. За домовленістю сторін розрахунок за продану частину квартири повинен бути здійснений у сумі, не менше ніж еквівалент 8000 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на момент повного розрахунку. Зазначила, що відповідач порушив взяті за договором зобов'язання, сплатив їй лише 59 947 грн. 50 коп., що було еквівалентно 2 851,14 доларів США, хоча повинен був сплатити суму, еквівалентну 7 500 доларів США. Таким чином, відповідач сплатив позивачу загальну суму, еквівалентну 3 351,14 доларів США, а не 8000 доларів США, як це передбачено договором, тому, на думку позивача, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 111 036 грн. 63 коп., що еквівалентно4 648,86 доларів США.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 98 310 грн. 76 коп. та судовий збір у сумі 983 грн. 76 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 109 934 грн. 84 коп. та судовий збір у сумі 1 099 грн. 35 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кимінальних справ від 22.03.2017 року рішення Червонозаводського районного суду від 22.03.2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 13.06.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 23.11.2017 за договором купівлі-продажу від 28.01.2014 в сумі 123869,24 грн., яка є еквівалентом 4648, 42 доларів США станом на 23.11.2017 за курсом НБУ.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене судом в порушення вимог ЦПК України, з позбавленням права позивача на подання уточненої позовної заяви та участі його в судовому засіданні, чим порушено принцип диспозитивності та змагальності сторін, позбавлено позивача права на подання нових доказів, які визначив як недосліджені ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ, та взагалі проведено судового засідання без належного повідомлення позивача, за відсутності його представника, та за відсутності заяви про розгляд справи за відсутності позивача, що призвело до винесення рішення з порушенням норм матеріального права. Вказав, що суд неповно дослідив наявні в матеріалах справи судові рішення, не врахувавши правомірність спірного в редакції його підписання. Зауважив, що на час ухвалення зазначених рішень ще не існувало постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 по справі 6-771цс15.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 9 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2014 року позивачем та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу № 132.

Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 продаж частини квартири, яка є предметом цього договору, вчиняється за узгодженою між сторонами ціною і складає 63 944 грн., що на день підписання цього договору за офіційним курсом Національного банку України становить 8000 доларів США. Продавець отримала від покупця грошові кошти у сумі 4000 грн. на момент підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Решту коштів у сумі 59 944 грн. покупець сплачує продавцю наступним чином: до 10 серпня 2014 року - 23 979 грн., до 10 лютого 2015 року - 23 979 грн., до 10 червня 2015 року - 11 989 грн. 50 коп. (а. с. 7-9).

Таким чином, на момент підписання та нотаріального посвідчення вказаного договору продавець отримала від покупця грошові кошти у сумі саме 4000 грн.

Разом із тим обумовлений сторонами графік сплати платежів містить суми до сплати теж в гривнях.

Крім того, у справі на а. с. 14-30, 64-66 знаходяться копії судових рішень, ухвалених у справах за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від27 жовтня 2014 року (а. с. 14-16) установлено, що валютою зобов'язання є гривня, проте відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 14 498 грн. 93 коп. на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки на день розгляду справи не настав момент повного розрахунку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3 і стягнуто з ОСОБА_5 на її користь, у тому числі й інфляційні збитки у сумі1 685 грн. 33 коп. (а. с. 20-22).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2015 року, задоволено частково позов ОСОБА_3 і стягнуто з ОСОБА_5 на її користь, у тому числі й інфляційні втрати у сумі 1 031 грн. 10 коп. (а. с. 24-30).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення простроченої заборгованості станом на 11 лютого 2015 року у сумі 23 979 грн., оскільки, як зазначив суд, відповідачем ОСОБА_5 виконані всі зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3 (а. с. 64-66).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 08 червня 2015 року остання отримала від ОСОБА_5 63 573 грн. 23 коп., які він повинен був сплатити за договором купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири.(а.с. 33).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 червня 2015 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається із п. 4.7 вищевказаного договору купівлі-продажу, права на нерухоме майно, що є предметом цього договору, виникають у покупця відповідно до ст. 334 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з дня такої реєстрації, яка відбудеться після повного розрахунку між сторонами, про що свідчитиме відповідна нотаріально засвідчена заява продавця.

Відповідач визнав нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 про сплату покупцем ОСОБА_5 63 573 грн. 23 коп. на виконання п. 2.1 договору купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири, посвідченого 28.01.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстром № 132, з урахуванням суми стягнених за вищевказаними рішеннями районних судів грошових коштів про відшкодування інфляційних збитків: від 15 січня 2015 року, від 04 березня 2015 року, а також - рішення цього ж районного суду від 27 жовтня 2014 року, провадження № 2/646/1723/2014, справа № 646/9794/14-ц.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_5 15.06.2015 року, а відповідно до п. 4.7 договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року, права на нерухоме майно, що є предметом цього договору, виникають у покупця відповідно до ст. 334 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з дня такої реєстрації, яка відбудеться після повного розрахунку між сторонами, про що свідчитиме відповідна нотаріально засвідчена заява продавця від 08.06.2015 року, та цей договір не визнаний недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за вищезазначеним договором у зв'язку з недоведеністю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічні вимоги стосовно законності та обґрунтованості рішення, щодо завдання цивільного судочинства були викладені у ст.ст. 213, 1 ЦПК України в редакції, яка діяла на день розгляду справи судом першої інстанції.

Проте, оскаржуване рішення не у повному обсязі відповідає вказаним нормам цивільного процесуального права.

Нормами ч. 1 ст. 1046 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положенням ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, а ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим, у ч. 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цьому правилу відповідає положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, у якому передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Саме відповідно до вказаних норм ст.ст. 524, 533 ЦК України у п. 2.1 укладеного між сторонами вищевказаного договору купівлі-продажу від 28.01.2014 була визначена узгоджена між ними ціна, яка складає 63944,00 грн., що на день підписання цього договору за офіційним курсом НБУ становить 8000,00 доларів США, тобто в еквіваленті гривні до іноземної валюти. Продавець отримала від покупця 4000,00 грн. на момент підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Решту коштів в сумі 59944,00 грн. покупець зобов'язався сплатити покупцю з розстрочкою, за вказаним у договорі графіком із зазначенням відповідних сум у гривнях. Останній платіж визначний сторонами до десятого червня 2015 року включно у сумі 11989,50 грн. За домовленістю сторін, розрахунок за продану частину квартири повинний бути здійснений в сумі, не меншій ніж еквівалент 8000,00 доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент повного розрахунку (а.с. 7-8).

В ході касаційного перегляду рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.03.2016 та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 13.06.2016 по даній справі колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказала на те, що судами попередніх інстанції не було враховано позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27.01.2016 по справі № 6-771цс15, наявності рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.07.2015, а також факту переходу права власності.

Дослідивши вказані висновки касаційного суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до п. 4.7 договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року, права на нерухоме майно, що є предметом цього договору, виникають у покупця відповідно до ст. 334 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - з дня такої реєстрації, яка відбудеться після повного розрахунку між сторонами. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення простроченої заборгованості станом на 11 лютого 2015 року у сумі 23 979 грн., оскільки, як зазначив суд, відповідачем ОСОБА_5 виконані всі зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3 (а. с. 64-66).

З копії зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення простроченої заборгованості станом на 11.02.2015, тобто суми чергового платежу до настання моменту остаточного розрахунку.

Зазначення в рішенні суду від 23 липня 2015 року про виконання відповідачем всіх зобов'язань перед позивачем за своїм змістом є лише висновком суду, зробленим на підставі інших обставин справи та відповідно до норм права, тобто мотивами, на підставі яких суд ухвалив своє рішення про відмову у задоволенні позову, а не встановленими судом обставинами справи про повне виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу (а.с. 65) Тому цей висновок суду по іншій справі не має преюдиціального значення по цій справі у передбаченому нормою ст. 82 ЦПК України (ст. 61 ЦПК України в редакції Кодексу на день розгляду справи судом) значенні, а суд першої інстанції безпідставно послався на рішення районного суду від 23.07.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України (ч. 2 ст. 59 ЦПК в редакції, яка діяла на день ухвалення рішення) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявна в матеріалах справи нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 про сплату покупцем ОСОБА_5 63 573 грн. 23 коп., та відомості про реєстрацію ним відповідно до умов п. 4.7 договору права власності на придбану за вказаним договором ? частину квартири також не є доказом повного розрахунку ОСОБА_5 за придбану квартиру, оскільки вказана сума не відповідає умовам п. 2.1 договору купівлі-продажу про ціну та остаточний розрахунок за придбану частину квартири в гривнях в еквіваленті 8000 доларів США за офіційним курсом на день остаточного розрахунку. Таких відомостей вказана нотаріальна заява та реєстрація права власності не містять, а лише фіксують, відповідно: факт отримання продавцем вказаної суми коштів за продану квартиру, з урахуванням втрати від інфляції за час прострочення визначених у договорі платежів; та - перехід права власності до покупця. Той факт, що за умовами п. 4.7 договору купівлі-продажу реєстрація права власності покупцем повинна відбуватися після повного розрахунку між сторонами - також не є належним доказом повного розрахунку покупцем за придбану нерухомість. Відповідач не заперечував, що з цього приводу у справі відсутні необхідні в таких випадках згідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України і ч. 2 ст. 78 ЦПК України письмові докази про те, що відповідач сплатив позивачу обумовлену в договорі ціну в еквіваленті 8000 доларів США за придбану нерухомість.

Відповідач визнав факт неналежного виконання своїх зобов'язань по сплаті за умовами п. 2.1 договору купівлі-продажу в частині сум і графіку сплати вартості квартири у розстрочку.

З приводу правової позиції Верховного Суду України, яка була викладена у постанові від 27 січня 2016 року по справі № 6-771цс15 про те, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Колегія суддів не знаходить підстав для її застосування по цій справі, оскільки позивач таких позовних вимог про стягнення збитків від інфляції не заявляла і суд першої інстанції їх не розглядав.

Що стосується того факту, що на підставі рішень судів про стягнення збитків позивача відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач вже сплатив позивачу відповідні суми, які разом з вже сплаченими коштами складають суму 63573,23 грн., про яку позивач зазначив у нотаріально посвідченій заяві (а.с. 33), то цей факт не призводить до недійсності умов договору купівлі-продажу про сплату ціни за ? частину квартири та остаточний розрахунок в гривнях в сумі, яка є еквівалентною 8000,00 доларів США.

За своїм правовим змістом визначення у вказаній нормі ст. 533 ЦК України еквівалента грошового зобов'язання у іноземній валюті та можливість стягнення інфляційних витрат з боржника є механізмами забезпечення інтересів кредитора (продавця) від можливих втрат від знецінення національної валюти.

Крім того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник позивача уточнив, що позивач не підтримує свій позов в частині стягнення з відповідача суми інфляційних витрат, які вже були ним відшкодовані за рішеннями районних судів, які зазначені в заяві позивача від 08.06.2015 про одержання від покупця ОСОБА_5 63573,23 грн., на загальну суму 3625, 73 грн.

З огляду на те, що відповідачем не було належним чином повністю виконані передбачені у п. 2.1 Договору купівлі продажу обов'язки про остаточний розрахунок за продану частину квартири у сумі, не меншій ніж еквівалент 8000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент повного розрахунку, яким у даному випадку є день ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, 21.11.2016, про що заявила позивач в суді першої інстанції, тому заявлений позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням вищевказаного уточнення на суму 3625,73 грн., що в цілому відповідає загальному принципу цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Офіційний курс НБУ долара США станом на 21.11.2017 становив 2647,70 грн. за 100 доларів США.

Отже еквівалентом недоплачених відповідачем за договором 4648,86 доларів США станом на 21.11.2017 є 4648,86 х 26,477 = 123087, 87 грн.

Проте, з урахуванням сплачених ОСОБА_5 3625, 73 грн. у якості відшкодування на користь позивача інфляційних витрат станом на 08.06.2015, стягненню підлягає 123087, 87 - 3625,73 = 119462,14 грн.

Таким чином, з огляду на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом були порушені норми матеріального та процесуального права, а доводи скарги спростовують висновки суду, колегія суддів на підставі п. 1 та п. 4 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги повністю.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 388-39 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_2) суму заборгованості у розмірі 119462 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, у розмірі 2472,93 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.01.2018.

Головуючий -

Судді -