15.01.2018 227/1922/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.

при секретарі Малашко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник Шевченко Антон Олександрович, до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2017р. ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Шевченко А.О., звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПраТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що з 22.07.2009р. по 15.03.2017р. працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу». 15.03.2017р. згідно наказу №1211к від 15.03.2017р. був звільнений у відповідності до ч.1 п.1 ст. 36 КЗпП. Під час звільнення позивач займав посаду гірника очисного забою підземного п'ятого розряду з повним робочим днем під землею. Щорічна відпустка тривалий час не надавалась. Після звільнення, станом на момент звернення з позовом до суду, відповідач грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки не виплатив. Крім того вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 33466,00грн.; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.03.2017р. по день постановлення рішення; стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати в розмірі 10000,00грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевченко А.О., в судове засідання не з'явились, але в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без їх участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача Кулініч О.В. в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою від 07.11.2017р., про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до заперечень проти позовних вимог позивача, вважає, що затримка розрахунку по заробітній платі під час звільнення виникла не з вини роботодавця, оскільки на той момент існували обставини непереборної сили - форс-мажорні обставини, а саме, що до початку 2017 року відповідач здійснював господарську діяльність на фактично не підконтрольній території, проте 13 березня 2017 року майно ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» (будівлі, обладнання, офісна техніка, рухоме майно) було захоплено неправомірними діями третіх осіб, тобто відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу тощо, що знівелювало можливість відповідача виконати зобов'язання згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП перед позивачем. Також надав науково-правовий висновок №2372/2/21-10.2 від 24.07.2017р. щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, подані на обґрунтування доводів сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що з 22.07.2009р. по 15.03.2017р. позивач працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» на посаді гірника очисного забою підземного п'ятого розряду з повним робочим днем під землею та був звільнений за угодою сторін (п.1, ч.1 ст.36 КЗпП) на підставі наказу № 1211-к від 15 березня 2017р., що підтверджується записами трудової книжки серії АВ №638683 на ім'я позивача, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.13-17).

Як стверджує в позовній заяві позивач та визнано відповідачем у своїх запереченнях, що ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» у день звільнення із займаної ним посади не здійснив з ОСОБА_1 розрахунку відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

За фактом привласнення майна та за вчинення дій, спрямованих на неправомірне втручання в діяльність ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» за заявою останнього порушено кримінальне провадження №0000152 за ознаками ст.206 ч.3 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР, копія якого долучена до матеріалів справи. (а.с.57).

У зав'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ТОВ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», розташованих у м. Хрестівка (до 2016 року м. Кіровське) Донецької області, відповідач з 13 березня 2017 року втратив доступ до своїх виробничих потужностей, зокрема, відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та ін.), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

Задля надання відповідної оцінки ситуації, що склалася у діяльності ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», останній звернувся до Торгово-промислової палати України. Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2372/2/21-10.2, було настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Хрестівка (до 2016 року м. Кіровське). Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 13 березня 2017 року. (а.с.72-111).

Даний висновок Торгово-промислової палати України ґрунтуються на тому, що після 13.03.2017 року (дати фактичного захоплення невстановленими особами виробничих потужностей) відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітників у день звільнення.

Статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року №638-IV «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року розпочато проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Кіровське.

Позивач зазначає про те, що в день звільнення 15.03.2017 року відповідач не здійснив з ним розрахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Враховуючи відсутність первинної документації, відповідач позбавлений можливості у відповідності до вимог діючого законодавства здійснити розрахунок та всіх виплат, які належать працівникам у зв'язку з їх звільненням.

Матеріали справи не містять довідки про заборгованість відповідача перед позивачем.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу, форми ОК-7, вбачається що, з заробітної плати позивача сплачувалися єдині внески та зараховувався страховий стаж по листопад 2016р. включно. З грудня 2016р. по лютий 2017р. було нарахування заробітної плати, але відомості про перерахування та сплату страхових внесків відсутні. З березня 2017р. взагалі такі відомості відсутні. Отже суд не може визнати належними та допустимим доказами такі дані, оскільки перевірити достовірність внесених в них даних шляхом дослідження первісних бухгалтерських документів не можливо.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 проживає в м.Шахтарськ Донецької області, тобто не перемістився з непідконтрольної території. Довідка в матеріалах справи, про переміщення з тимчасово окупованої території України відсутня.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 115 КЗпП України гарантовано, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно приписів частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями статті 117 КЗпП України, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Як випливає зі змісту заперечень відповідача, що ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» не здійснило вивезення матеріальних цінностей та документації товариства у зв'язку з реальним існуванням загрози життю та здоров'ю співробітників та наявних форс-мажорних обставин.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс - мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Науково-Правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

При цьому, як зазначено у висновку, обставини непереборної сили мають місце і на час його складання.

Тобто, вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно ст.ст.47,83,115,116 КЗпП України.

Отже, настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2372/2/21-10.2, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016р. у справі № 6-364цс16 щодо застосування в подібних правовідносинах ст.ст.116, 117 КЗпП України.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, відповідно до яких можна встановити точну кількості днів невикористаної відпустки.

Таким чином, нарахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, є неможливим, оскільки таке нарахування проводяться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії та за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у порушення вимог ст. ст. 47, 115 , 116 КЗпП України перед позивачем, який був звільнений в період встановлення обставин непереборної сили, що є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 79, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник Шевченко Антон Олександрович, до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Є. Хоменко