Справа № 1023/1719/12 Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/112/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 16.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Сержанюка А.С.,
з участю секретаряВергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на дії начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Клименка Романа Васильовича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 серпня 2017 року до суду надійшла скарга від ОСОБА_5, в якій він просив суд:

-поновити, як пропущений з поважної причини, строк на оскарження;

-визнати незаконними дії начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Клименка Р.В. по виконавчому провадженню за виконавчим листом № 1023/1719/12 щодо відмови у скасуванні заборони у обмеженні у праві виїзду за кордон України;

-зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Клименка Р.В. по виконавчому провадженню за виконавчим листом № 1023/1719/12 скасувати заборону у обмеженні йому у праві виїзду за кордон України, направивши до адміністрації прикордонної служби України листа про скасування заборони у обмеженні ОСОБА_5 у праві виїзду за кордон.

Скаржник обґрунтовував вимоги тим, що 26.06.2013 року Славутицьким міським судом Київської області було видано виконавчий лист № 1023/1719/12, на підставі якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області Башкірцевою Т.О. було відкрито виконавче провадження № 38994662.

В період з 19.07.2012 року по 10.08.2012 року боржником було сплачено на користь банку 316 088,19 гривень по відсоткам і 2 327 192 гривні по тілу кредиту. Таким чином, ним у добровільному порядку була виплачена значна сума заборгованості.

Проте, 03.04.2014 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва за поданням державного виконавця було тимчасово обмежено ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 460 318,41 гривень та судового збору в сумі 4 939,5 гривень, на загальну суму 7 465 257,91 гривень.

При цьому, станом на час проведення виконавчих дій він по мірі своїх можливостей виконував покладені на нього обов'язки. З нього вираховувалося 20 % заробітної плати у ПКП «МАКЕТ» щомісячно в рахунок погашення боргу. Крім того, станом на даний час відсутні жодні відомості з приводу наявності у ОСОБА_5 складу будь-якого кримінального правопорушення, у тому числі і передбаченого ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт або яке описано чи підлягає конфіскації, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, долученими до даної скарги. Фактично в його діях відсутній будь-який умисел на невиконання покладених на нього обов'язків.

24.12.2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області Черток О.Ф., враховуючи відсутність майна боржника, на яке можна звернути стягнення, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, роз'яснивши останньому, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 24.12.2015 року. При цьому, обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України залишилось не скасованим. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», норми якого діяли на час проведення виконавчих дій по стягненню коштів з ОСОБА_5, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, скасовуються вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Отже, державний виконавець повинен був скасувати встановлене судом обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки прерогатива вирішення цього питання покладена саме на нього.

Проте, у відповіді на звернення ОСОБА_5 до ДВС було лише зазначено, що підстави та обставини щодо скасування встановлених обмежень у праві виїзду за межі України відсутні. Заявнику, до моменту отримання ним відповіді на його звернення, не було відомо про повернення виконавчого листа стягувачу і заборони виїзду за межі України. До цього моменту заявника жодним чином ДВС не повідомляло про повернення ще у 2014 році виконавчого листа стягувачу, а тому він вважав, що стосовно нього до теперішнього часу проводяться виконавчі дії.

Враховуючи той факт, що державним виконавцем помилково зазначалося у всіх матеріалах виконавчого провадження про те, що саме колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області було видано виконавчий лист № 1023/1719/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «БАНК «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором, а у відповідності до вимог ч. 2 ст. 384 ЦПК України, за якою скарга про порушення прав і свобод учасника виконавчого провадження подається до суду, який видав виконавчий документ, то заявник неодноразово звертався з даною скаргою у відповідності до вищевказаної норми до Апеляційного суду Київської області. Проте, згідно останньої відповіді з Апеляційного суду Київської області № 08.01-04/38/2017 від 27.07.2017 року за підписом секретаря судової палати у цивільних справах Савченка С.І., його скаргу на дії державного виконавця було повернуто йому як помилково подану, оскільки виконавчий лист був виданий Славутицьким міським судом Київської області, куди йому і необхідно було звернутися із даною скаргою, а інформація про видачу виконавчого листа Апеляційним судом Київської області зазначена державним виконавцем як помилкова. При зверненні з даною скаргою до Славутицького міського суду Київської області строк для оскарження рішення сплинув, однак не з його вини, тому просив визнати цей строк пропущеним з поважної причини та поновити його.

Отже, начальник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Клименко Р.В. повинен був скасувати заборону у тимчасовому обмеженні ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, оскільки він частково виконав рішення суду. Крім того, стягувач, якому було повернуто виконавчий лист, у встановлений строк не звернув його до виконання.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2017 року поновлено строк для подання скарги до суду.

У задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовлено.

Скаржник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу і постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги. Посилається на те, що в його діях відсутній будь-який умисел невиконання покладених на нього обов'язків, оскільки за його добровільною згодою банком було реалізоване нерухоме майно скаржника, кошти від продажу якого були спрямовані на погашення заборгованості перед банком. Також із заробітної плати ОСОБА_5 вираховувалось 20 % заробітної плати у ПКП «Макет» щомісячно в рахунок погашення боргу. Отже, на момент звернення державного виконавця з поданням до суду факт ухилення боржника від виконання зобов'язань не був доведений, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5, місцевий суд виходив з того, що рішення суду боржником ОСОБА_5 не виконано, виконавчий лист повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення, вказаними в рішенні нормативними актами не передбачено скасування державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника в разі повернення виконавчого документу стягувачу, тому начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Клименко Р.В. правомірно відмовив ОСОБА_5 у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Оскільки, статтею 433 ЦПК України передбачено право стягувача на звернення із заявою до суду про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, тому стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 27.03.2013 року у справі № 1023/1719/12, П № 2/377/9/13 в задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, та зустрічний позов ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, задоволено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2013 року, рішення Славутицького міського суду Київської області від 27.03.2013 року скасовано, позов ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 460318,41 гривень та витрати по оплаті судового збору в розмірі 4939,5 гривень, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

На виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року представнику за довіреністю ПАТ «Банк «Київська Русь» 26.06.2013 року Славутицьким міським судом було видано виконавчий лист № 1023/1719/12.

Згідно листа начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області № 6629 від 07 вересня 2017 року, надати належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження № 38994662 не можливо в зв'язку з тим, що державний виконавець, який здійснював виконавчі дії за даним виконавчим провадженням, не передав матеріали виконавчого провадження до архіву.

З наданих копій документів з виконавчого провадження № 38994662 та витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з'ясовано, що 09 липня 2013 року публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» було подано заяву до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1023/1719/12 від 26 червня 2013 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області від 23.07.2013 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1023/1719/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Банк Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 460 318,41 гривень та витрат по оплаті судового збору в розмірі 4 939,5 гривень, всього на загальну суму 7 465 257,91 гривень.

23.07.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Башкірцевою Т.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Згідно листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29.08.2013 року, адресованого відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області, повідомлено, що станом на 30.06.2013 року ОСОБА_5 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), відсутній.

25 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Башкірцевою Т.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_5 та зобов'язано головного бухгалтера ПКП «МАКЕТ» відраховувати 20 % від заробітної плати боржника щомісячно в рахунок погашення боргу.

25 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Башкірцевою Т.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_5 та зобов'язано головного бухгалтера ПАТ «КГХ «Новий Чернігів» відраховувати 20 % від заробітної плати боржника щомісячно в рахунок погашення боргу.

25 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Башкірцевою Т.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_5 та зобов'язано головного бухгалтера ПАТ «КГХ «Новий Чернігів-ХХІ» відраховувати 20 % від заробітної плати боржника щомісячно в рахунок погашення боргу.

Листом в.о. директора ПрАТ «КГХ «Новий Чернігів» від 28 листопада 2013 року повернуто без виконання оригінал постанови у ВП № 38994662 від 25.10.2013 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_5 у зв'язку зі звільненням боржника.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області тимчасово обмежено громадянину України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: Добринінський кв-л, вул. Майбутнього, 4, м. Славутич, Київської області, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 460 318,41 гривень та судовий збір - 4 939,5 гривень, на загальну суму 7 465 257,91 гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» 24 грудня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області Черток О.Ф. винесено постанову про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 1023/1719/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 460 318,41 гривень та судового збору - 4 939,5 гривень, на загальну суму 7 465 257,91 гривень.

Листом начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Клименка Р.В. № 3358 від 13 травня 2017 року у відповідь на звернення ОСОБА_5 повідомлено, що у відповідності до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 24.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, так як в ході провадження виконавчих дій, майна належного боржникові, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, боржником рішення суду не виконано. Постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась.

Не погоджуючись із діями начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області Клименка Р.В., ОСОБА_5 звернувся із скаргою до суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку для звернення із скаргою до суду, суд правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як зазначено у ч.2 ст.449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Таким чином, реалізація права сторони виконавчого провадження на оскарження дій посадових осіб органів державної виконавчої служби пов'язується з днем, коли сторона дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Заявник у поданій заяві посилається на те, що про порушення свого права він дізнався із відповіді начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Клименка Р.В. № 3358 від 13.05.2017 року. Враховуючи той факт, що державним виконавцем помилково зазначалося у всіх матеріалах виконавчого провадження про те, що колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області було видано виконавчий лист № 1023/1719/12 про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором, то він неодноразово звертався з даною скаргою до Апеляційного суду Київської області. Відповідно до останньої відповіді секретаря судової палати у цивільних справах Савченка С.І. № 08.01-04/38/2017 від 27.07.2017 року його скаргу на дії державного виконавця було повернуто як помилково подано і роз'яснено про необхідність звернення із скаргою до Славутицького міського суду Київської області. 02 серпня 2017 року заявник дану скаргу відправив поштою до Славутицького міського суду.

Отже, судом першої інстаніцї вказані причини пропуску строку звернення зі скаргою до суду визнано поважними правильно, і пропущений з поважних причин строк для подання скарги підлягав поновленню.

Крім того, при вирішенні скарги по суті місцевий суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями п.5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Як вбачається з ухвали Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року, яка набрала законної сили, підставою для встановлення тимчасового обмеження громадянину України ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 465 257,91 гривень, стало ухилення боржника від виконання зобов'язань. Зазначене обмеження було застосовано судом з метою захисту прав стягувача - ПАТ «Банк «Київська Русь».

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 21.12.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 38994662 виконавчий лист № 1023/1719/12 повернуто стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV( далі Закон № 606-XIV), який діяв на час здійснення виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначено у ч.1 ст.50 Закону № 606-XIV, на яку посилається заявник у поданій скарзі, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Підстави повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, були передбачені ст.48 Закону № 606-XIV, відповідно до якої виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Аналіз даних статей свідчить про те, що вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення скасовуються в разі повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, тому посилання представника заявника на ст.50 Закону № 606-XIV, як на підставу скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в разі повернення виконавчого документа стягувачу є помилкові.

Таким чином, враховуючи, що виконавчий лист постановою державного виконавця було повернуто саме стягувачеві, а не суду, який видав виконавчий лист, то підстав у державного виконавця для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України не було.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII ), чинного на час звернення заявника із заявою до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи із змісту вказаної статті, скасування вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення здійснюється, також, у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Згідно п.5 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ 02.04.2012 року № 512/5( у редакції наказу МЮУ від 29.09.2016 року № 2832/15, зареєстрованого в МЮУ 30.09.2016 року за № 1302/29432) тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Аналогічні підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачені п.4 розділу ІІІ Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України 07.02.2014 року № 288/5/102, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2014 року за № 273/25050.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вимог закону що регулюють дані правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження у даному випадку не виносилась, а, отже, відсутні підстави на скасування заходів примусового виконання рішення суду, а саме скасування обмеження в праві виїзду боржника за межі України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, оскільки не грунтуються на нормах діючого законодавства, а оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

А.С.Сержанюк