Провадження № 2/752/1546/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на утримання у розмірі ? частки від доходів кожного із відповідачів в порядку ст. 202 Сімейного кодексу України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, у позові зазначив про те, що відповідачі у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними дітьми позивача. З лютого 2017 року позивач вийшов на пенсію у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги від дітей. Добровільної матеріальної допомоги діти на утримання батька пенсіонера не надають, у зв'язку із чим в порядку ст. 202 СК України позивач просить стягнути аліменти з відповідачів на своє утримання у судовому порядку.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позові підстав, зазначила, що позивач за судовими рішеннями сплачував аліменти та додаткові витрати на утримання дітей, та станом на дату звернення з даним позовом, заборгованість у позивача перед матір'ю дітей (відповідачів) відсутня.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у письмових заперечення. У судовому засіданні додатково зазначила, що батько з ними не спілкується приблизно з 2007 року, не приймав участь у їх вихованні та розвитку, а аліменти сплачував у примусовому порядку на підставі рішень судів про їх стягнення, у зв'язку із чим вважати добровільною сплату аліментів позивачем на утримання відповідачів неможна, оскільки аліменти стягувались у примусовому порядку.

Заслухавши пояснення та заперечення учасників процесу, дослідивши письмові докази, надані сторонами спору в обґрунтування своїх позицій, судом встановлено наступне.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_2 (до зміни прізвище, прізвище ОСОБА_12., ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 (до зміни прізвище, прізвище ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується даними свідоцтв про народження від 22.02.1986 року та від 10.08.1993 року (а.с. 3,5).

27.12.2007 року ОСОБА_4 змінив прізвище на «ОСОБА_2», що стверджується даними свідоцтва про зміну імені від 27.12.2007 року (а.с. 4).

02.10.2009 року ОСОБА_5 змінила прізвище на «ОСОБА_2», що стверджується даними свідоцтва про зміну імені від 02.10.2009 року (а.с. 6).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є пенсіонером, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги від дітей, а відповідачі повинні надавати йому таку допомогу.

За змістом ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився у ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто на момент звернення до суду з позовом його вік становить 53 роки.

14.02.2017 року Пенсійним фондом України позивача взято на пенсійний облік, останній перебуває на обліку у Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком у розмірі 2033,22 грн., що стверджується довідкою № 714 від 07.02.2017 року (а.с. 9,10).

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становив 1312 грн.

Отже, розмір пенсії позивача відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Слід зазначити, що жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач є повністю непрацездатним, або має протипоказання до певного виду праці за станом свого здоров'я, які б унеможливили пошук роботи та працевлаштування, позивачем в розпорядження суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять.

Також позивач не навів доказів того, що він звертався до будь-якої організації, установи з питань працевлаштування, а йому було відмовлено в цьому з якихось причин.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» слідує, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 одружений (свідоцтво про шлюб а.с. 48), на утриманні останнього перебувають малолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження а.с. 49) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження а.с. 50), а також дружина - ОСОБА_8, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 працевлаштований, згідно наданих в розпорядження суду довідок (а.с. 57, 58) останній працює з 17.08.2009 року в ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» на посаді старшого інженера з технічної підтримки, його дохід за період з травня по жовтень 2017 року склав 87 790,98 грн., середня заробітна плата - 14 631,83 грн.; також з 15.12.2015 року позивач працює на посаді інженера з технічної підтримки у ТОВ «ТЕЛЕ ПРО», за період з 01.05.2017 року по 31.10.2017 року його дохід склав 29 991,61 грн.

У судовому засіданні встановлено та стверджується наданими відповідачем ОСОБА_2 доказами, що останній одноособово несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та інших послуг щодо двох квартир: квартири АДРЕСА_1, за місцем проживання матері та сестри, частка у якій також належить і позивачу, однак останній жодних послуг за вказаною адресою не оплачує, а також квартири АДРЕСА_2, за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 та його сім'ї.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 надано в розпорядження суду докази (фіскальні та товарні чеки) витрат, які останній поніс на утримання своєї сім'ї з чотирьох осіб. Так, витрати відповідача ОСОБА_2 на утримання своєї сім'ї за період з 13.10.2017 року по 13.11.2017 року становити 18 579,75 грн., а за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року - 22 452,48 грн.

Відповідач ОСОБА_3 також працевлаштована, згідно наданої довідки працює на посаді касира у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, її дохід за період з 01.11.2016 року по 31.10.2017 року склав 35 640 грн.

В частині доводів позивача про те, що останній сплачував аліменти на утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку із навчанням та брав участь у додаткових витратах, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у 2007 та 2010 роках ОСОБА_10 (мати відповідачів та колишня дружина позивача) зверталась до суду з позовами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, додаткових витрат, та аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Так, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2007 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки щомісячно від усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_11, який продовжує навчання. у розмірі 100 грн. щомісячно.

Крім того, заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 720 грн., та додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_11 у розмірі 2 450 грн.

Слід зазначити, що сам факт звернень матері відповідачів починаючи з 2007 року до суду з позовами про стягнення у примусовому порядку з позивача аліментів на утримання дітей, свідчить про відсутність добровільного виконання позивачем батьківського обов'язку по утриманню своїх дітей, вказаний обов'язок позивач виконував у примусовому порядку на підставі судових рішень.

Крім того, хоча представником позивача і надані до суду постанови про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів, виданих судом на підставі вказаних вище судових рішень, однак, з довідок-розрахунків від 14.05.2013 року та 01.07.2016 року, наданих в розпорядження суду відповідачами, вбачається, що станом на 17.07.2011 року, на дату повноліття доньки ОСОБА_3, позивач мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 11 088,74 грн., а по іншому виконавчому листу станом на 04.04.2013 року - 3 695,97 грн.

Виходячи з викладеного та аналізуючи зібрані у справі докази, ураховуючи, що пенсія позивача відповідає прожитковому мінімуму, а останній не довів суду, що потребує матеріальної допомоги, є повністю непрацездатним, або має протипоказання до певного виду праці за станом свого здоров'я, які б унеможливили пошук роботи та працевлаштування, чи взагалі звертався до будь-якої організації, установи з питань працевлаштування, а йому було відмовлено в цьому з якихось причин, приймаючи до уваги те, що на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебувають двоє малолітніх дітей та дружина, та останній несе витрати по утриманню двох квартир за місцем свого проживання, а також за місцем проживання матері та сестри, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на підставі ст. 202 СК України.

Керуючись ст. 202 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 260, 261, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя