справа № 208/5065/17
№ провадження 2/208/748/18
17 січня 2018 р. м. Кам'янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.,
При секретарі - Стомаченко О.В.,
Позивачки - ОСОБА_1,
Представника позивачки - адвоката Крен Анни Костянтинівни,
провів заочний розгляд у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське Дніпропетровської області в спрощеному порядку справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору Заводського районного відділу у місті Кам'янському Дніпропетровської області Державної міграційної служби України «про захист права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, шляхом виселення та зняття з реєстрації», суд -
ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 «про захист права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, шляхом виселення та зняття з реєстрації», просила суд: усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 у м.Кам'янське, що дасть підстави для внесення змін до особового рахунку; стягнути з відповідача, ОСОБА_3, на її користь понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3.
У вказаній квартирі зареєстрований та мешкає колишній чоловік ОСОБА_1, відповідач по справі ОСОБА_4, з яким позивач перебувала у шлюбі з серпня 2007 року.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.12.2013 року, шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано.

З серпня 2015 року ОСОБА_3 не надає позивачу доступ до належної їй квартири, замінив вхідний замок та відмовляється надати копію ключа.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як зазначену вище квартиру було нею придбано у період зареєстрованого з відповідачем шлюбу.

Під час розгляду зазначеної цивільної справи відповідач у судові засідання не з'являвся та не виявив бажання ділити належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року цивільний позов до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду.

ОСОБА_1 неодноразово вимагала від ОСОБА_3 звільнити належне їй житлове приміщення, виселитись і знятись з реєстраційного обліку, однак він не реагує на такі вимоги та відмовляється звільнити квартиру.

Проживання та реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_1 ускладнює матеріальне становище позивача, оскільки квартплату та оплату за комунальні послуги ОСОБА_3 не сплачував та не сплачує. Крім того, реєстрація відповідача в належному позивачу житловому приміщенні обмежує її права власника у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.

Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини ОСОБА_1 вважає, що її права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачем, а тому підлягають судовому захисту.

Позивач та представник позивача Крен А.К. до судового засідання надали суду заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали прийняти заочне рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Вивчив матеріали позовної заяви, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3. Зазначене житлове приміщення належить її на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2009 року, укладеного між нею, ОСОБА_1, з однією сторони, та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, з іншої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського округу Красношликом В.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 118 (а. с. 8).

У вказаній квартирі зареєстрований та мешкає колишній чоловік ОСОБА_1, відповідач по справі ОСОБА_4, що підтверджується довідкою № 001031707, видною 20.07.2017 року ТОВ «Абонент ХХІ» (а. с. 12), з яким позивач перебувала у шлюбі з серпня 2007 року. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.12.2013 року, шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано (а. с. 27).

З серпня 2015 року ОСОБА_3 не надає позивачу доступ до належної їй квартири, замінив вхідний замок та відмовляється надати копію ключа, що підтверджено актом № 1450 від 22.08.2017 року, виданим КП КМР «УКОЖФ» (а. с. 24).

Судом встановлено, що квартира придбана позивачем у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст.72 Сімейного кодексу України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як зазначену вище квартиру було нею придбано у період зареєстрованого з відповідачем шлюбу. Під час розгляду зазначеної цивільної справи відповідач у судові засідання не з'являвся та не виявив бажання ділити належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року цивільний позов до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, залишено без розгляду (а. с. 26).

Таким чином, встановлений ч. 2 ст. 72 СК України строк позовної давності щодо поділу спільного майна подружжя сплинув і у ОСОБА_1, як у власника майна, є законні підстави вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належної їй квартирою за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист.

свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку.

Згідно ч.1 ст.116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи-в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику в здійсненні ним права користування та розпорядження нерухомим майном, своїми діями відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Реєстрація та проживання відповідача за вказаною адресою заважає власнику в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального характеру. Так, згідно квитанцій про оплату комунальних послуг (а. с. 16 - 19), позивач продовжувала сплачувати такі послуги і після припинення проживання у належній їй квартирі. Крім того, відповідач повністю обмежив ОСОБА_1 доступ до належної їй квартири, тим самим порушуючи її право власності на таке нерухоме майно.

Ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чив одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження щодо даної квартири, шляхом виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 та зняття відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. (а. с. 1).

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача.

Керуючись вимогами ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 116, ст. 157 ЖК України, 9 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 4, 12, 76-89, 128-131, 133, 141, 258-259, 263-265, 274, 280-282 ЦПК України, суд -

вирішив:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору Заводського районного відділу у місті Кам'янському Дніпропетровської області Державної міграційної служби України «про захист права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, шляхом виселення та зняття з реєстрації» - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, як власнику квартири АДРЕСА_1, (право власності набуто згідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2009 року, реєстраційний номер об'єкту 18175935, зареєстрованого в реєстрі за № 118), перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження щодо даної квартири, шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в житловому приміщенні, за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1:

- 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 копійок - у відшкодування понесених витрат з оплати судового збору.

Копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду - подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно до 15.5) Перехідних положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

15.8) оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Суддя Івченко Т. П.