АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року місто Київ

Унікальний № справи 753/291/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/202/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

секретаря Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року, судді Вовк Є.І., ухваленого в приміщенні суду в місті Києві, в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

МТСБУ звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача щодо стягнення на його користь з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, коштів в розмірі 17916 грн. 40 коп., а також судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що 14.07.2013 року в м. Києві по вул. Березняківській, з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), під час якої відбулося зіткнення автомобіля з номерним знаком НОМЕР_3, під керуванням останнього, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, з транспортним засобом - автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 Внаслідок вказаної ДТП автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 був пошкоджений, у зв'язку з чим ОСОБА_4 зазнав збитків, які в обсязі 17916 грн. 40 коп. були відшкодовані позивачем, на виконання вимог підпункту а) пункту 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач їх не відшкодував.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2017 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено.

Стягнуто на користь «Моторного (транспортного) страхового бюро України», , з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, кошти в розмірі 17916 грн. 40 коп.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1378 грн. стягнуто на користь «Моторне (транспортне) страхове бюро України», , з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2017 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. Суд безпідставно не врахував, що станом на дату ДТП, цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ "Київський страховий дім" згідно полісу АС/3807908 від 25.05.2013 року ,строк дії : з 29.05.2013 р. по 28.05.2014 р., який недійсним , в установленому законом порядку не визнавався, а тому позивач не мав законних підстав для відшкодування шкоди потерпілому. Також в скарзі містяться доводи, щодо неналежного повідомлення відповідача про судові засідання.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача посилався на те, що поліс АС/3807908 є нікчемним, відповідно до положень ст. 989 ЦК України, при його укладенні страховика не було повідомлено про те, що об'єкт страхування вже був застрахований у іншого страховика. Також вказував на те, що інформація яка міститься в ЄЦБД МТСБУ не є підставою для визнання договорів недійсними, оскільки цей порядок чітко визначений та регламентується нормами цивільного законодавства України.

На стадії апеляційного розгляду за клопотанням представника позивача було залучено третю особу: Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім", на страховий поліс, якої посилався відповідач.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

представник позивача та третьої особи доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використаним, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Стаття 1188 ЦК України визначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) та наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом було встановлено, що 14.07.2013 року в м. Києві по вул. Березняківській, з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), під час якої відбулося зіткнення автомобіля з номерним знаком НОМЕР_3, під керуванням останнього, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, з транспортним засобом - автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 Внаслідок вказаної ДТП автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 був пошкоджений, у зв'язку з чим ОСОБА_4 зазнав збитків, які в обсязі 17916 грн. 40 коп. були відшкодовані позивачем, на виконання вимог підпункту а) пункту 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач їх не відшкодував.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а позивач на виконання вимог підпункту а) пункту 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплатив кошти потерпілій особі та має право на відшкодування даних коштів в порядку регресу.

Колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, разом з тим, суд порушив норми процесуального права, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення.

В п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України зазначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідач ОСОБА_2 обґрунтовував свою апеляційну скаргу зокрема тим, що він не був належним чином повідомлений судом про місце та час розгляду справи, а тому не з'явилася до суду з поважних причин та не знав про судове рішення.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 та ухвалив 12.06.2017 року заочне рішення у справі. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що останній був повідомлений про місце та час судового розгляду справи. У зв'язку з цим відповідач був позбавлений можливості наводити свої доводи та заперечення та приймати участь у дослідженні доказів, що безумовно призвело до недотримання судом принципу змагальності та рівності сторін, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог..

Також суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення та не застосував всі норми матеріального права, які підлягали до застосування.

Так, крім загальних норм, що регулюють правовідносини відшкодування шкоди, суду необхідно було застосовувати ст. ст. 989 , 998 ЦК України та норми закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегією суддів, встановлено, що згідно з полісом №АС/3807908 від 25.05.2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.07.2013 року ОСОБА_2 уклав договір з ПрАТ «Київський страховий дім» про страхування цивільної відповідальності в межах ліміту страхової виплати за шкоду, заподіяну майну 50000 грн. (а.с. 86).

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно з п.22.1.ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що Моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії полісу №АС/3807908 від 25.05.2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу встановлений з 29.05.2013 року по 28.05.2014 року включно.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 998 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України при укладенні договору страхування страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Зі змісту зазначеної статті випливає, що страхувальник вправі укладати декілька договорів страхування одного об'єкта з різними страховиками. В разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об'єкта від тих же ризиків, страхувальник зобов'язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов'язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування (ч. 2 ст. 215 ЦК), при укладенні якого страхувальник припустився такого порушення.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, зокрема копії документів, що пов'язані з відмовою ПрАТ «Київський страховий дім» у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, апеляційним судом встановлено, що окрім поліса з ПрАТ «Київський страховий дім», ОСОБА_2 мав укладений діючий поліс із ТзДВ «Експрес страхування» № АВ/3559296. , строк дії якого до 30 травня 2014 року. При цьому, будь-яких даних про те, що ОСОБА_2 повідомляв ПрАТ «Київський страховий дім» про існування полісу № АВ/3559296 матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача визнав, що відповідач не повідомляв ПрАТ "Київський Ситраховий дім" про те що він застрахував цивільну відповідальність в іншій страховій компанії і дія попереднього полісу іще не закінчилась.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що відповідач не повідомляв страхувальника про інші договори страхування, тобто відповідно до вимог ЦК України договір страхування на який посилається в апеляційній скарзі відповідач є нікчемним.

Доводи скарги про те, що відшкодовуючи збитки, МТСБУ не перевірило наявність та чинність полісу страхування на автомобіль НОМЕР_1, на правильність постановленого рішення не впливає, оскільки під час апеляційного розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що поліс АС/3807908 є нікчемним, відповідно до положень ст. 989 ЦК України.

Посилання в скарзі на те, що право регресу у позивача не виникало, а тому, відповідно, і підстав для стягнення коштів із відповідача немає, є безпідставними та спростовується вищенаведеним обставинами.

Доводи скарги про те, що поліс АС/3807908 не визнавався недійсним, а його чинність підтверджується наявністю його оригіналу, печаткою страхової компанії, що міститься на полісі, витягом із Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, колегія не приймає з наступних підстав:

Згідно з п.1.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України за №566 від 09.07.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2010 року №691/17986 основними функціями єдиної централізованої бази даних є: накопичення інформації про чинні та припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Пунктами 2.1 та 2.1.2 вказаного Положення передбачено, що страховики - члени МТСБУ в обов'язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ такої інформації за формою, встановленою додатком 1 до цього Положення, в тому числі інформацію, яка стосується відомостей про укладені та достроково припинені внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто, інформація яка міститься в ЄЦБД МТСБУ не є підставою для визнання договорів недійсними, оскільки дане питання регулюється нормами ЦК України.

Так як, в ЦК України зазначено про нікчемність договору страхування, в разі неповідомлення страхувальником про існування інших договорів страхування того ж об'єкту, визнання такого договору недійсним в судовому порядку не вимагається.

Тобто, позивач в справі, з'ясувавши вказану обставину під час проведення виплати, правомірно дійшов висновку, про відсутність у відповідача дійсного договору страхування на момент ДТП, та здійснив відшкодування потерпілій особі у відповідності з вимогами Закону.

Апеляційний суд погоджується з доводами, які викладені в запереченнях на апеляційну скаргу та вважає, що відповідач порушує права позивача не відшкодовуючи йому в порядку регресу шкоду виплачену потерпілій особі, завдану його винними діями.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп., а тому останній підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу, оскільки підставами скасування рішення суду стало порушення судом норм процесуального права, які є обов'язковими для скасування рішення суду, при цьому сума коштів, які стягуються з відповідача є незміною. Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь «Моторного (транспортного) страхового бюро України», , кошти в розмірі 17916 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь «Моторного (транспортного) страхового бюро України», судовий збір в розмірі 1378 грн. сплачений за подачу позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 31 січня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.