АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/660/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що з 19 травня 2000 року по 21 березня 2002 рокувона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання сина та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться станом його здоров'я. У зв'язку з наведеним просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносносина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що з 19 травня 2000 року по 21 березня 2002 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала на те, що відповідачОСОБА_3 не приймає участі у вихованні сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться станом здоров'ясина, має заборгованість по сплаті аліментів.

На підтвердження зазначених обставин надала виконавчий лист, виданий на примусове виконання рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 12 квітня 2001 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно (а.с.7); та виконавчий лист, виданий на примусове виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2001 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно (а.с.8); розрахунок заборгованості по аліментам за період з травня 2001 року по травень 2015 року, яка становить 113 276,34 грн. (а.с.9-18); довідку Промислово-економічного коледжу Національного авіаційного університету від 07 червня 2016 року, про те, що ОСОБА_4 навчається на 1 курсі денного відділення за спеціальністю «Розробка програмного забезпечення» (а.с.21); довідку про те, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Отваг-газ 2» з 01 липня 2011 року, та сума отриманого нею доходуза період з грудня 2015 року по травень 2016 року становить у розмірі 8 350,00 грн. (а.с.22); характеристику студента Промислово-економічного коледжу Національного авіаційного університету ОСОБА_4, з якої вбачається, що його мати, ОСОБА_2, активно цікавиться навчанням сина, регулярно відвідує батьківські збори (а.с.24); постанову державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮм. Києва про закриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 12 квітня 2001 року, оскільки ОСОБА_3 проживає у Дніпровському районі м. Києва (а.с.25).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'ядитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, в редакції, чинній на день постановлення рішення суду, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Позивачка в судовому засіданні зазначала, що відповідач ухиляється від виховання своєї дитини, не виявляє до неї ніякого інтересу та не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Разом з тим, позивачкою не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, та чи вживалися до нього заходи реагування. Крім того, ні судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, що у відповідача закріпилась стійка поведінка щодо обов'язків по вихованню сина. Наявність заборгованості по аліментам, не є підставою для позбавлення батьківських прав.

За зістом ч.1,2 ст. 171 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім»ї, посадовими особами з питань, що стовсуються її особисто, а також питань сім»ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

При цьому, частиною третьої даної норми Закону передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

На виконання вимог ст. 171 СК України судом першої інстанції була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_4, який пояснив, що проживає разом з матір»ю. Він бажає, щоб його батька позбавили батьківських прав через те, що з ним давно не проживає разом, батько не займається його вихованням та матеріально не забезпечує. 5 років тому він проходив курс оздоровлення, під час знаходження в санаторії на вихідні дні батько брав його до себе, пропонував дружити. Однак дружина батька влаштовувала сварки, через байдуже відношення батька він відчув відсутність зацікавленості до нього. Два роки тому батько подарував йому велосипед. Декілька разів спілкувалися по телефону, але батько тільки запитував про його справи, тому бесіда довго не тривала. Батько знайшов його через соціальну мережу «Вконтакті», декілька разів спілкувалися, але потім батько заблокував його з невідомих причин. Між ними не склалися теплі стосунки, батько не підтримує з ним зв»язок, не вітає з днем народження, не пропонує зустрітися.

Разом з тим, наведене не свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов'язками.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з його недоведеністю.

Постановлене рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновок Служби у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 грудня 2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Проте, ч.6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи слідує, що згідно висновку Служби у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 грудня 2016 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є доцільним (а.с. 56-57).

Не погоджуючись з вказаним висновком, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що висновок служби у справах дітей обґрунтований лише тим, що відповідач на електронну адресу Служби у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації направив повідомлення про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. При цьому, у висновку відсутні відомості щодо заходів, які приймалися Службою у справах дітей для з»ясування причин невиконання відповідачем батьківських обов»язків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 31 січня 2018 року

Головуючий: Судді: