Справа № 520/5658/17
Провадження № 2/520/2253/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.06.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_3 від 29.06.2017 року витребувано з Третьої Одеської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №1258/2007, заведеної до майна ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року.
Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_3 від 06.09.2017 року призначено цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
24 жовтня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 надала до суду уточнену позовної заяви, в якій просить суд визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на завершення приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0196 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дмитрія Донського, 95, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, померлої 22.06.2007 року.
Відповідно до ст. 31 ЦПК України, яка діяла станом на час подання позивачем відповідної заяви, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.
В судовому засіданні 14.11.2017 року судом було ухвалено прийняту вказану заяву представника позивача про зміну предмета позову до розгляду.
Як стверджує позивач, вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки її мати за час життя розпочала процедуру приватизації відносно вказаної спірної спадкової земельної ділянки, однак у звязку зі своєї смертю не встигла отримати на своє імя державний акт на право власності на земельну ділянку та здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, у звязку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач ОСОБА_1 або її представник у судове засідання 18.01.2018 року не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. 18.01.2018 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій представник позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, у разі відсутності відповідача по справі провести розгляд справи в заочному порядку.
Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином.
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 від 23 червня 2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрована в реєстрі за №1794 (а.с.33), в якій відповідачка просить суд розгляд справи №520/5658/17 провести за її відсутності, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 листопада 1949 року народилась ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЕЧ №155594, актовий запис №27 (а.с.53), в графі відомості про батька вказано ОСОБА_8, в графі відомості про матір - ОСОБА_4.
10 квітня 1971 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_9, зареєстрований Палацом одружень міста ОСОБА_3, актовий запис №1092 (а.с.54), у звязку з чим ОСОБА_7 змінила прізвище на «Ванкіна».
04 вересня 1954 року народилась ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЖ №091382, актовий запис №1865 (а.с.55), в графі відомості про батька вказано ОСОБА_8, в графі відомості про матір - ОСОБА_4.
У звязку з чим, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є сестрами між собою та дочками ОСОБА_4.
22 червня 2007 року ОСОБА_4 у віці 85 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №099087 (а.с.3), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно.
Судом під час розгляду справи була витребувана копія спадкової справи за №1258/2007 до майна померлої 22 червня 2007 року ОСОБА_4, з якої вбачається, що 16 серпня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті їх матері ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року (а.с.46), яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрована в реєстрі за №3688, 3689.
06 травня 2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з якими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року, отримали право на спадщину кожен по ? частці спадкового майна 1/3 частки ізольованої квартири АДРЕСА_1 (а.с.71-74).
На підставі вищевикладеного та вказаної спадкової справи судом встановлено, що єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року, є її дочки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які у визначений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом.
Також судом встановлено, що за час життя ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської міської ради №1152-V було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в місті ОСОБА_3, розташованої по вул. Дмитрія Донського, 95, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.
Відповідно до рішення Одеської міської ради за №3171-V від 10.07.2008 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0196 га, за адресою: м. Одеса, вул. Дмитрія Донського, 95, для ведення індивідуального садівництва із земель раніше наданих у користування. Зобовязано ОСОБА_4: замовити оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства; дотримуватися положень ст. 91 Земельного кодексу України; виконувати вимоги та умови землекористування, визначені службами і організаціями міста та області, викладені у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.7).
Отже, як вбачається з поданих документів мати позивача ОСОБА_4 ще за життя реалізувала своє право та розпочала процедуру приватизації земельної ділянки.
У звязку з тим, що ОСОБА_4 за час життя було розпочато процедуру приватизації відносно вказаної спадкової земельної ділянки, отримавши при цьому на своє імя всі необхідні вищевказані документи, зокрема, погодження та висновки стосовно земельної ділянки, однак у звязку зі смертю не зареєструвала право власності на неї належним чином у встановленому Законом порядку, позивач позбавлена можливості прийняти в порядку спадкування вказану частину майна після смерті своєї матері та була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом для захисту своїх майнових прав та інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.
Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно п.3.5 Розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» , якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а компетентними органами відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації.
У зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку не був виданий спадкодавцеві та останній за час життя не зареєстрував своє право власності на вказану земельну ділянку, одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Судом також враховується, що відповідачем ОСОБА_2, яка також є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року, надано заяву від 23 червня 2017 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрована в реєстрі за №1794 (а.с.33), в якій відповідачка зазначила, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.
Таким чином, за умови прийняття позивачем ОСОБА_1 у встановлений законом строк та спосіб спадщини після смерті матері ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року, яка в свою чергу за час життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, площею 0,0196 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дмитрія Донського, 95, однак у звязку зі смертю не зареєструвала право власності на неї належним чином у встановленому Законом порядку, а також неможливості позивачем іншим шляхом оформити спадкові права, суд доходить висновку, що у позивача виникло законне право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації на вказану земельну ділянку на своє ім`я, як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року.
З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що звернення позивача до суду з цим позовом є його єдиним способом захисту прав та інтересів, а також суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 81, 82, 263-265, 273, 280-281, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 0,0196 га, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою : м. Одеса, вул. Дмитрія Донського, 95, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 22 червня 2007 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.