Провадження № 22-ц/780/345/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов
Категорія 21 18.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, приватного підприємства «Білмед» (далі - ПП «Білмед») про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю«Автосоюз» (далі - ТОВ «Автосоюз») укладено договір про фінансовий лізинг №00008114, що разом з додатком до договору Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу становить контракт, відповідно до умов якого об'єктом лізингу є транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2,0 I TDI, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3. На виконання пункту 3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу позивач уклав договір купівлі-продажу автомобіля від 12 серпня 2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало (отримало право власності) на об'єкт лізингу та передало його у користування під виплату лізингових платежів лізингоодержувачу.

02 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Автосоюз» та ОСОБА_1 укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг, за умовами якої замінено лізингоодержувача ТОВ «Автосоюз» на нового лізингоодержувача ОСОБА_1 з передачею їй всіх прав та обов'язків ТОВ «Автосоюз», визначених у договорі про фінансовий лізинг. Згідно з розділом 6 угоди про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг поручитель ТОВ «Білмед» поручилося перед позивачем у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором про фінансовий лізинг.

Позивач зазначав, що відповідно до умов договору ним направлялися відповідачу ОСОБА_1 рахунки - фактури про сплату чергових щомісячних лізингових платежів, починаючи з 02 липня 2014 року по 06 березня 2015 року. Проте ОСОБА_1 вказані рахунки - фактури не оплатила, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 122 608 грн. 75 коп. З метою належного виконання зобов'язань за договором про фінансовий лізинг та запобіганню збільшення простроченої заборгованості позивачем відповідно до умов договору було направлено ОСОБА_1 перше, друге та третє нагадування про несплату, після чого 05 червня 2014 року направлено їй вимогу про несплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову ТОВ «Порше Лізинг Україна» від договору, однак дана вимога позивача ОСОБА_1 була проігнорована.

18 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис про повернення об`єкта фінансового лізингу. На підставі виконавчого напису 03 березня 2015 року відкрито виконавче провадження. 24 березня 2015 року позивачу повернуто об`єкт фінансового лізингу. За вчинення виконаного напису нотаріуса та залучення третіх осіб по наданню послуг з вилучення об'єкта лізингу позивачем сплачено 89 079 грн. 90 коп.

Також позивач зазначав, що у зв'язку з порушенням умов договору відповідачі повинні сплатити 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні витрати відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, пеню та штрафні санкції відповідно до пунктів 8.2.1 та 8.3.1 Загальних умов, проценти за користування чужими коштами, збитки відповідно до ст.22 ЦК України.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Білмед» заборгованість за договором про фінансовий лізинг від 08 серпня 2013 року у розмірі 495 276 грн. 13 коп., з яких: заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 122 608 грн. 75 коп., сума витрат згідно з абз.2 пункту 6.1 Загальних умов у розмірі 33 576 грн. 50 коп., 3% річних за час прострочення у розмірі 2 483 грн. 74 коп.; інфляційні у розмірі 48 026 грн. 49 коп., штрафні санкції за надіслані вимоги (нагадування про несплату) у розмірі 963 грн. 86 коп., пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 8 279 грн. 13 коп., витрати щодо вилучення об'єкта лізингу у розмірі 89 079 грн. 90 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 000 грн. 82 коп., збитки у розмірі 164 256 грн. 94 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ПП «Білмед» закрито та позивачу роз'яснено право на звернення з позовом до господарського суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року в позові ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» є необгрунтованими та безпідставними. При цьому зазначає, що договір про фінансовий лізинг від 08 серпня 2013 року був розірваний позивачем в односторонньому порядку з 19 червня 2014 року. Наслідком розірвання договору є відсутність обов'язку позивача надати предмет лізингу в майбутньому у власність ОСОБА_1 та, відповідно, відсутність права вимагати у ОСОБА_1 його оплати. Право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки вартості майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними. Також ОСОБА_1 зазначала, що на дату розірвання договору у неї була відсутня заборгованість по лізинговим платежам, тому суд правомірно відмовив у стягненні заборгованості. Інші суми, які позивач просить стягнути з відповідачки, нараховані після розірвання договору та не підтверджені належними доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна», суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та ТОВ «Автосоюз» (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00008114 з додатками до нього: Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - Загальні умови), графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі - Графік платежів), які є невід'ємними частинами цього договору.

Згідно з пунктом 3.1 Загальних умов об'єктом лізингу є транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2,0 I TDI, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.

Відповідно до умов лізингу вартість об'єкта лізингу становить 40 200 доларів США, авансовий платіж - 6 030 доларів США, обсяг фінансування - 34 170 доларів США, залишкова вартість - 6 030 доларів США, строк лізингу - 60 місяців, лізинговий платіж - 802,53 доларів США.

Згідно з пунктом 3.2 Загальних умов ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями заставного українського законодавства та цього контракту.

На виконання умов договору про фінансовий лізинг та пункту 3.2 Загальних умов, ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало договір купівлі-продажу автомобіля від 12 серпня 2013 року, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало (отримало право власності) на об'єкт лізингу та передало його у користування під виплату лізингових платежів лізингоодержувачу ТОВ «Автосоюз».

02 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Автосоюз» та ОСОБА_1 укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг (далі - Угода), відповідно до умов якої сторони домовились замінити лізингоодержувача ТОВ «Автосоюз» на нового лізингоодержувача ОСОБА_1 з передачею новому лізингоодержувачу всіх прав та обов'язків відповідної сторони, визначених договором про фінансовий лізинг. До нового лізингоодержувача переходять у повному обсязі права і обов'язки, які належали попередньому лізингоодержувачу ТОВ «Автосоюз», лізингові та інші платежі, які підлягають сплаті новим лізингоодержувачем на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» та визначаються відповідно до нового плану відшкодування, який додається до цієї угоди.

Відповідно до розділу 4 угоди, підписанням цієї угоди новий лізингоодержувач підтверджує, що він ознайомився з договором про фінансовий лізинг (в тому числі з усіма документами, які складають цей договір або мають відношення до нього) і з'ясував усі питання, інформація щодо яких є необхідною для нього з метою прийняття рішення про укладення цієї угоди. Новий лізингоодержувач оглянув об'єкт лізингу, перевірив його роботу і підтверджує, що технічні характеристики та стан об'єкта лізингу повністю відповідають вимогам нового лізингоодержувача.

Згідно з розділом 5 угоди, дана угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх обов'язків за нею.

Порядок передачі об'єкта лізингу врегульований розділом 2 угоди, за умовами якого у день укладення цієї угоди лізингоодержувач зобов'язаний передати об'єкт лізингу новому лізингоодержувачу. Сторони оформлюють передачу об'єкта лізингу шляхом підписання відповідного акту прийому-передачі.

02 грудня 2013 року за актом прийому-передачі об'єкта лізингу лізингоодержувач ТОВ «Автосоюз» передав, а новий лізингоодержувач ОСОБА_1 прийняла об'єкт лізингу: автомобіль марки VW Tiguan FL 2,0 I TDI, 2013 року виробництва, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 6.1 Загальних умов ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно сплачувати на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, що являє собою невід'ємну частину цього контракту.

Новий лізингоодержувач здійснює лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (пункт 6.10 Загальних умов).

Сторонами підписано новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, згідно з яким строк лізингу становить 60 місяців, перший лізинговий платіж підлягав сплаті 15 грудня 2013 року, а останній - 15 серпня 2018 року. Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена сторонами у новому графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Згідно з пунктом 6.5 Загальних умов лізингові платежі перераховуються новим лізингоодержувачем на рахунок, зазначений ТОВ «Порше Лізинг Україна» у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Пунктом 6.3 Загальних умов встановлено, що лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

По справі встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» виставляло ОСОБА_1 рахунки-фактури на оплату чергових (щомісячних) лізингових платежів від 02 липня 2014 року, 04 вересня 2014 року, 01 жовтня 2014 року, 03 листопада 2014 року, 03 грудня 2014 року, 12 січня 2015 року, 02 лютого 2015 року та 06 березня 2015 року (а.с.54-62, т.1).

ОСОБА_1 зазначені рахунки оплатила не в повному обсязі та несвоєчасно, внаслідок чого, як зазначає позивач, виникла заборгованість у розмірі 122 608 грн. 75 коп.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника), відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Положеннями ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів, у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з березня 2014 року ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов'язання за договором фінансового лізингу, у зв'язку з цим 05 червня 2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою про сплату заборгованості за договором фінансового лізингу у розмірі 43 456 грн. 60 грн., яка складалася із: несплачених лізингових платежів у розмірі 40 212 грн. 38 коп., штрафних санкцій у розмірі 2 284 грн. 22 коп. та витрат, понесених позивачем з метою повернення простроченої заборгованості лізингоодержувача у розмірі 960 грн. Цим же листом позивач повідомив, що відмовляється від договору про фінансовий лізинг та вимагає повернути об'єкт лізингу протягом 10 робочих днів з дня доставки цього повідомлення.

Таким чином, враховуючи положення пункту 12.13 Загальних умов, згідно з якими контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони, в даному випадку договір про фінансовий лізинг розірвано з 19 червня 2014 року, що не заперечується сторонами.

По справі встановлено, що об'єкт лізингу (транспортний засіб) на момент його передачі у фінансовий лізинг ОСОБА_1, належав на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна», яке виникло у нього на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2013 року.

Згідно з пунктом 4.1 Загальних умов сторони домовилися, що позивач залишається власником предмета лізингу, а перехід права власності на об'єкт лізингу до відповідача передбачався у разі здійснення ним всіх платежів за договором (пункт 4.2 Загальних умов).

Як вбачається з вказаних вище рахунків-фактур та розрахунку заборгованості (а.с.52-62), заявлена до стягнення сума боргу у розмірі 122 608 грн. 75 коп. є сумою неоплачених відповідачкою лізингових платежів, строк сплати яких настав після розірвання договору про фінансовий лізинг.

Тобто, у зв'язку з неповною сплатою лізингових платежів, право власності на предмет лізингу від ТОВ «Порше Лізинг Україна» до лізингоодержувача не перейшло.

Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2013 по справі №7/5005/2240/2012, наслідком розірвання договору є відсутність обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що контракт діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (в тому числі обов'язок сплачувати лізингові платежі), колегією суддів визнано безпідставними, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що пунктом 12.9 Загальних умов передбачено, що після розірвання договору відповідач зобов'язаний повернути позивачу лише об'єкт лізингу.

Відповідно до пункту 6.18 Загальних умов, у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідно до пункту 12 Загальних умов, лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об'єктом лізингу, чим погодили оплату відповідачем вартості користування автомобілем по час його повернення.

Колегія суддів, дослідивши умови договору та характер спірних правовідносин, дійшла висновку, що зазначений пункт стосується лізингових платежів, які здійснені до моменту розірвання договору, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2013 року по справі №7/5005/2240/2012.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону, умови договору та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідачки заборгованості по лізингових платежах у розмірі 122 608 грн. 75 коп., а також 3% річних у розмірі 2 483 грн. 74 коп. та інфляційних втрат у розмірі 48 026 грн. 49 коп., як похідних від суми основного боргу

Крім того, за змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання. визначеного у гривнях.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постанові від 27 січня 2016 року (справа №6-771цс15).

Судом першої станції вірно встановлено, що оскільки у відповідачки існував обов'язок сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору визначені не в гривнях, а в іноземній валюті, а виплата проводиться в гривнях по курсу іноземної валюти на день платежу, тому відсутні підстави вважати, що позивач має право на отримання інфляційних втрат, які застосовуються, лише до грошової одиниці України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення заборгованості за витратами згідно абз.2 пункту 6.1 Загальних умов у розмірі 33 576 грн. 50 коп., суд першої інстанції правильно виходив із їх недоведеності.

Так, згідно з абз.2 пункту 6.1 Загальних умов передбачено, що нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню контракту не включаються до лізингових платежів: будь-які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання не включаються до Лізингових платежів. Якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» понесло такі витрати, лізингоодержувач зобов'язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом трьох робочих днів з моменту відправлення відповідної вимоги лізингоодержувачу (абз.3 пункту 6.1 Загальних умов).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано борг за послуги з адміністрування та обслуговування у розмірі 33 576 грн. 50 коп.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували що він поніс витрати за надання послуг з адміністрування та обслуговування у вказаному розмірі та з чого вони складаються, а відтак висновки суду про відсутність підстав для стягнення таких витрат, є правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення штрафних санкцій за надіслані вимоги щодо сплати простроченої заборгованості у розмірі 963 грн. 86 коп. з таких підстав.

Пунктом 8.2 Загальних умов передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (пункт 8.2.1 Загальних умов); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» (пункт 8.3.1 цього контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вирішить надіслати таку третю вимогу) (пункт 8.2.2 Загальних умов); компенсація будь-яких витрат, понесених ТОВ «Порше Лізинг Україна» та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту (пункт 8.2.3 Загальних умов).

Якщо лізингоодержувач відповідно до пунктів 8.3, 8.3.1 Загальних умов прострочить оплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, позивач надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1 контракту.

Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом.

Лізингоодержувач погоджується, що всі строки, зазначені у цьому контракті, є прийнятними для виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань (пункт 8.4. Загальних умов).

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за надіслані вимоги щодо сплати простроченої заборгованості у розмірі 963 грн. 86 коп., позивач послався на те, що з метою стимулювання належного виконання взятих на себе зобов'язань за укладеним контрактом та запобіганню збільшення простроченої заборгованості, ним направлено ОСОБА_1 вимоги щодо сплати: перше нагадування про несплату від 17 березня 2014 року, друге нагадування про несплату від 07 квітня 2014 року та треті нагадування про несплату від 17 квітня 2014 року, від 05 травня 2014 року, від 19 травня 2014 року та від 05 червня 2014 року.

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на час розірвання договору (19 червня 2014 року) у ОСОБА_1 відсутня заборгованість щодо оплати штрафних санкцій за складені та надіслані лізингоодержувачу вимоги про оплату.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторонами погоджено, що штрафні санкції застосовуються виключно за надіслані позивачем вимоги. Разом з тим, застосування штрафних санкцій не є беззаперечним, тому повинно відбуватись лише у передбачених договором випадках, настання яких підкріплено належними доказами. Однак позивачем не надано жодного доказу того, що позивач надсилав такі вимоги відповідачці.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку не можливо визначити яким чином та на яку дату розраховано позивачем заборгованість щодо оплати штрафних санкцій у вказаному розмірі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати лізингових платежів у розмірі 8 279 грн. 13 коп., ТОВ «Порше Лізинг Україна» послалося на те, що відповідачка допустила прострочення сплати лізингових платежів, а тому відповідно до вимог пункту 8.2.1 Загальних умов з неї підлягає стягненню пеня у розмірі у розмірі 8 279 грн. 13 коп.

Водночас, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за прострочення сплати лізингових платежів нарахована позивачем за період з 15 липня 2014 року по 15 березня 2015 року, тобто, пеня нарахована позивачем за несплату відповідачкою лізингових платежів, строк сплати яких настав після розірвання договору про фінансовий лізинг (а.с.52, т.1).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення пені за прострочення сплати лізингових платежів у розмірі 8 279 грн. 13 коп. та правильно відмовив у задоволенні цих позовних вимог за їх безпідставністю.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат щодо вилучення об'єкта лізингу у розмірі 89 079 грн. 90 коп. та упущеної вимоги у розмірі 164 256 грн. 94 коп., виходячи з такого.

Згідно з положеннями пункту 12.9 Загальних умов відповідачка зобов'язана в повернути позивачу об'єкт лізингу після розірвання договору.

По справі встановлено, що відповідачка після розірвання договору об'єкт лізингу у визначені строки не повернула.

У пункті 13.1 Загальних умов передбачено, що у разі, якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкта лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право вилучити (повернути) об'єкт лізингу без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку, у тому числі в примусовому порядку, відповідно до виконавчого напису нотаріуса (пункт 13.7 Загальних умов).

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Отже, позивачу потрібно довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Положеннями пункту 8.2.3 Загальних умов передбачено компенсацію будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту.

Зі змісту позову вбачається, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору про фінансовий лізинг, позивач поніс витрати за договором доручення від 12 червня 2012 року, укладеного з TOB «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» та за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, укладеного з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», відповідно до яких ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» надали ТОВ «Порше Лізинг Україна» послуги щодо повернення боржником об'єкту лізингу, забезпечення виконання лізингоотримувачем грошових зобов'язань перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідно до Договору про фінансовий лізинг, вжиття заходів спрямованих на представництво інтересів позивача у виконавчому та судовому провадженні з метою вилучення майна, переданого лізингоодержувачу за Договором лізингу, та/або стягнення з боржника грошових коштів, зокрема, заборгованості зі сплати лізингових платежів, а також стоянку автомобіля.

На підтвердження вказаних витрат позивачем надано акти наданих послуг, рахунки фактури про надання юридичних послуг та платіжні доручення, на підтвердження оплати зазначених рахунків та актів (а.с.86-110, т.1).

Однак, з наданих позивачем документів не вбачається, які саме дії (послуги) вчинялись ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» з вилучення об'єкта лізингу. В наявних матеріалах справи актах та рахунках зазначено лише про надання консультаційних послуг.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис, яким зобов`язано повернути ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» об'єкт фінансового лізингу - автомобіля марки VW Tiguan FL, державний номер НОМЕР_1.

На підставі виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову від 03 березня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №46730507 та постанову про розшук майна боржника від 13 березня 2015 року.

Згідно з актом опису й арешту майна від 24 березня 2015 року описано, накладено арешт та повернуто позивачу об'єкт лізингу - автомобіль марки VW Tiguan FL, державний номер НОМЕР_1.

Тобто, вилучення об'єкта лізингу здійснювалось у межах виконавчого провадження та транспортний засіб передано стягувачу.

При цьому, крім державного виконавця, будь-яких інших осіб щодо проведення виконавчих дій залучено не було.

Інших належних та допустимих, доказів того, що позивач поніс витрати у зв'язку із залученням третіх осіб, які надавали послуги з вилучення об'єкта лізингу матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що витрати на оплату консультативних та юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків, а за частинами 1, 2 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до пункту 12.9 Загальних умов, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, на підставі пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також, якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо інша адреса не вказана ТОВ «Порше Лізинг Україна», впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує ТОВ «Порше Лізинг Україна» будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ «Порше Лізинг Україна» та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержвачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

За змістом договору для стягнення суми збитків, як упущеної вигоди в порядку пункту 12.9 загальних умов, обов'язковим є проведення ТОВ «Порше Лізинг Україна» продажу об'єкту лізингу або здійснення професійної оцінки майна відповідно до чинного законодавства.

Таким чином у розумінні пункту 12.9 Загальних умов, підставою для нарахування лізингоодержувачу суми збитків є фактичне отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» суми грошових коштів в результаті продажу об'єкту лізингу.

Однак позивач, звертаючись з вимогою про стягнення збитків, не надав жодних доказів продажу (укладання договору купівлі - продажу), професійної оцінки майна, а також отримання суми коштів за транспортний засіб. При цьому, самі лише неправомірні дії відповідача щодо не повернення об'єкта лізингу не можуть бути єдиною та достатньою підставою, яка позбавила можливості позивача отримати прибуток.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат позивача щодо вилучення об'єкта лізингу у розмірі 89 079 грн. 90 коп. та упущеної вигоди у розмірі 164 256 грн. 94 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 000 грн. 82 коп., ТОВ «Порше Лізинг Україна» послалося на те, що у зв'язку з несплатою відповідачкою у встановлені строки лізингових платежів, вона фактично утримувала грошові кошти ТОВ «Порше Лізинг Україна» та користувалася ним без достатньої правової підстави, а тому вважав, що за користування чужими грошовими коштами ОСОБА_1 повинна сплатити проценти відповідно до вимог ст.536 ЦК України.

Відповідно до положень ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Оскільки сторони не перебувають у правових відносинах, які регулюються ст.1214 ЦК України, то колегія суддів вважає, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» необґрунтовано заявлено вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, а відтак суд першої інстанції правильно відмов у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 000 грн. 82 коп.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України (в редакції статті на день ухвалення судом оскаржуваного рішення) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України (в редакції статті на день ухвалення судом оскаржуваного рішення) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна»,то відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді