Номер провадження: 22-ц/785/2337/18
Номер справи місцевого суду: 523/173/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, в якому просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалися для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, а саме щодо проведення будівельних та ремонтних робіт стосовно житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м.

В подальшому ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги до ОСОБА_2, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3, а саме на цеглу, пісок, цемент, щебінь, каміння, арматуру, деревину, шифер, плитку надвірну, плитку для внутрішнього оздоблення будинку, двері міжкімнатні, двері в підвал, двері в літню кухню, металопластикові вікна, гіпсокартон, шпаклівка, каркаси із металу (квадратні труби), керамзит, пінопласт, вагонку, підкладні листи під вагонку, шпалери, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби для системи опалення, радіатори для системи опалення, газовий котел для системи опалення, АГВ, ворота гаражні, ворота у двір, калітка у двір, каркас металевий (під виноград), бетонні кільця (для колодязю), перекриття металеві (для колодязю), гідрофор (для колодязю), інші будівельні матеріали, обладнання та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт (реконструкції) житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що 02 серпня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (ОСОБА_2.) був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Ленінської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 188.

Від шлюбу є двоє дітей: син ОСОБА_4, 1998 року народження та донька ОСОБА_5, 2002 року народження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року по справі № 523/14926/13-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення набрало законної сили 08 листопада 2013 року.

До реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_2 за договором дарування, який був укладений 26 травня 1997 року, набула у власність 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_3

За зазначеним договором дарування від 26.05.1997 року, ОСОБА_2 набула право власності на буд. літ. «А», «а», відповідно до схематичного плану садибної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, який є частиною Інвентаризаційної справи БТІ станом на 07 березня 1990 року, копія якого міститься в матеріалах Висновку експертного дослідження № 454/1 з визначення ринкової вартості 3/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3, від 20 січня 2015 року.

Позивач вказував про те, що до народження сина, а саме до 26 квітня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом проживали у матері позивача в житловому будинку АДРЕСА_4, а після народження сина переїхали до домоволодіння АДРЕСА_3 (фактично - буд. літ. «А», «а»), зареєстрували там своє місце проживання та разом проживали до недавнього часу, починаючи з грудня 2016 року ОСОБА_2 створює перешкоди в доступі ОСОБА_3 до будинку - змінює замки та інше.

У зв'язку з тим, що належна відповідачу частина домоволодіння знаходилася в незадовільному стані та враховуючи необхідність покращення житлових умов ОСОБА_3 за рахунок його власних коштів особисто та за допомогою найманих працівників, у період з 2001 року по 2007 роки, було проведено реконструкцію старого будинку, а також здійснено добудову до будинку та будівництво гаражу.

Внаслідок проведення реконструкції істотно збільшилася площа будинку, який у схематичному плані 1990 року зазначений під літ. «а». Дана обставина може бути встановлена за допомогою порівняльного аналізу матеріалів інвентаризаційної справи БТІ від 07 березня 1990 року та технічного паспорту на житловий будинок від 12 серпня 2010 року.

Зокрема, в абрисі технічного паспорту на житловий будинок від 12 серпня 2010 року вказано площу добудови будинку, який в інвентаризаційній справі БТІ від 07 березня 1990 року значиться за літ. «а». Крім того, даний будинок після його добудови в плані, що є складовою технічного паспорту на житловий будинок від 12 серпня 2010 року, вже значиться за літ. «А1».

Так, у процесі реконструкції було проведено наступні роботи:

- по будинку літ. «А»: обладнання ванної кімнати, підвід води, відвід каналізації, штукатурка стін та заливка підлоги (кухня, житлова кімната, ванна кімната), приклеювання плитки, шпалер, лінолеуму, встановлення водяного опалення, встановлення електричного котла, подальше переобладнання опалення та встановлення АОГВ, посилення фундаменту старого будинку з обох боків, заливка бетонних огорож у дворі, демонтаж даху та стін кухні, риття та заливка фундаменту ,для добудованої кімнати та нової кухні з коридорами, посилення та утеплення кладки старого будинку, кладка стін добудови, демонтаж даху старого будинку, заливка залізобетонного армованого «поясу» для з'єднання старої та нової кладки (старого будинку і нової добудови), побудова нового даху на обидві будівлі, встановлення пластикових вікон на горищі, встановлення водостоків, штукатурка нової будівлі ззовні та всередині, покриття будинку зовні декоративною штукатуркою під «шубу», заливка залізобетонної підлоги в новій добудові, встановлення гіпсокартонової стелі, обладнання електромережі в домі, повне переобладнання водяного опалення з урахуванням перебудови, встановлення радіаторів, водяного насосу для опалення, штукатурка старої частини стін всередині житлової кімнати, встановлення пластикових вікон у всіх кімнатах, інші внутрішні декоративні роботи;

- по гаражу літ. «Я»: риття та заливка фундаменту, яке проводилося з ускладненнями (була виявлена неглибока катакомба), кладка стін з ракушняка, заливка передньої стінки гаражу та встановлення воріт, покрівля даху з використанням балок 150 * 100 см, крокви 80* 120 см, шиферу;

- щодо встановлення паркану: демонтаж старого паркану власними силами, риття фундаменту, кладка паркану із силікатної цегли Херсонського силікатного заводу (із залученням сторонніх робітників), встановлення вихідної хвіртки;

- роботи щодо облагородження прибудинкової території.

На даний час будинки, які вказані у технічному паспорті на житловий будинок від 12 серпня 2010 року, вказані за літ. «А» та «А1», фактично є одним житловим будинком та використовуються саме таким чином, оскільки доступ до приміщень будинку за літ. «А» можливий виключно через будинок літ. «А1».

Внаслідок проведених робіт істотно збільшилася площа домоволодіння, у тому числі житлова - сукупна площа двох будинків (літ. «А» та «А1») збільшилася на 19,1 кв. м, тобто на 64 % попереднього розміру будинку, у т.ч. збільшилася житлова площа на 13,3 кв. м. Окрім того, покращилися житлові умови, значно збільшилася вартість майна. Також у результаті добудови гаражу площа підсобних приміщень також збільшилася на 40,7 кв. м.

Враховуючи те, що декларацію про готовність житлового будинку АДРЕСА_3 було зареєстровано ДАБК в Одеській області 14 березня 2012 року, вказане майно вважається введеним в експлуатацію.

Позивач вказує про те, що відповідно до письмового висновку експертного дослідження № 454/1 з визначення ринкової вартості 3/5 частки житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3, від 20 січня 2015 року, згідно з яким ринкова вартість 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3, станом на 10 грудня 2014 року становить 52,2 тис. доларів США або 816,9 тис. грн. Водночас висновком встановлено, що без урахування ремонтних робіт вартість даного майна склала би 19,7 тис. доларів США або 308,3 тис. грн.

Отже, вартість будинку внаслідок проведення реконструкції із залученням коштів та трудових зусиль ОСОБА_3 збільшилася на 508,6 тис гривень, тобто в 2,65 рази.

Протягом усього часу перебування в шлюбі із ОСОБА_2, ОСОБА_3 працював, про що свідчать записи в трудовій книжці.

Водночас ОСОБА_2 не працювала, займалася доглядом за дітьми та веденням домашнього господарства, власні кошти в реконструкцію будинку не вкладала.

ОСОБА_3 звертався з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 частини домоволодіння АДРЕСА_3 у складі житлового будинку під літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м та про визначення частки ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на частину домоволодіння АДРЕСА_3 з визнанням за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку під літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м та на 1/2 частину гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністю залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, апеляційну скаргу представника відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3, а саме на цеглу, пісок, цемент, щебінь, каміння, арматуру, деревину, шифер, плитку надвірну, плитку для внутрішнього оздоблення будинку, двері міжкімнатні, двері в підвал, двері в літню кухню, металопластикові вікна, гіпсокартон, шпаклівка, каркаси із металу (квадратні труби), керамзит, пінопласт, вагонку, підкладні листи під вагонку, шпалери, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби для системи опалення, радіатори для системи опалення, газовий котел для системи опалення, АГВ, ворота гаражні, ворота у двір, калітка у двір, каркас металевий (під виноград), бетонні кільця (для колодязю), перекриття металеві (для колодязю), гідрофор (для колодязю), інші будівельні матеріали, обладнання та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт (реконструкції) житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 в особі свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що позов є обґрунтованим, доказаним, а тому підлягає задоволенню за таких підстав.

02 серпня 1997 року, відділом РАГС Ленінської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 188, зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (ОСОБА_2.) (а.с.8).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року, по справі № 523/14926/13-ц, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення набрало законної сили 08 листопада 2013 року (а.с.13)..

Від шлюбу є двоє дітей: син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9,10).

Відповідно до договору дарування від 26.05.1997 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_2 є власником 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_3, який в цілому складається з трьох житлових будинків загальною площею 105,7 кв.м., розташованих на земельної ділянці розміром 916 кв.м. (а.с.14);

Відповідно до висновку експертного дослідження ТОВ ОФ «Инюг-експертиза» № 454/1 від 20.01.2015 року, ринкова вартість 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3, станом на 10 грудня 2014 року становить 52,2 тис. доларів США або 816,9 тис. грн. Ринкова вартість 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами в складі літ. «А», «Я», VI, VII, № 12, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 без урахування ремонтних робіт, станом на 10.12.2014 року складає 19,7 тис. доларів США або 308,3 тис. грн. (а.с.15-55);

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністю залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

В рахунок грошової компенсації належної ОСОБА_2 права власності на 8/100 частин квартири АДРЕСА_1 стягнуто з ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 49563,07 гривень, припинено право спільної сумісної власності на вказану квартиру, залишивши її в особистій приватній власності ОСОБА_3

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 10 000 гривень, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вказаний транспортний засіб, залишивши його в особистій приватній власності ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності будинком АДРЕСА_3 шляхом звільнення житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовій збір в розмірі 559,23 гривень (а.с.56-62).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року залишено без змін (а.с.63-68).

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту,перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.

Судом першої інстанції встановлено, а також вбачається із матеріалів цивільної справи , про те, що в період шлюбу, позивач ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_2 провів реконструкцію 3/5 частин домоволодіння, здійснив добудову до будинку та будівництво гаражу з будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції домоволодіння АДРЕСА_3 Відповідно до письмового висновку експертного дослідження ТОВ ОФ «Инюг-експертиза» № 454/1 від 20.01.2015 року, домоволодіння АДРЕСА_3 яке розташовано на земельній ділянці 944 кв.м., складається з будівель:

-літ. «А», «Б», «В» - житловий будинок;

-літ. «Д», «Л», «Т», «Х» - сарай;

- літ. «З», «К», «Р» - літня кухня;

- літ. «Ю» - котельня;

- літ. «С» - уборна;

- літ. «Я» - гараж;

- І- VІ, VІІ, VІІІ - мощіння; - №3-13- огорожа ( арк.сп.18);

Вищевказане домоволодіння АДРЕСА_3, є предметом спору, на час звернення ОСОБА_3 до суду із зазначеним вище позовом, право власності у відповідачки ОСОБА_2 на спірне реконструйоване та перебудоване домоволодіння, у встановленому законом порядку не виникло, відтак особи які його побудували, є власниками будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використане ними в процесі будівництва.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування та у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Таким чином, будівельні матеріали, обладнання, та інше майно, що використовувалося для будівництва та реконструкції старого будинку, проведеної добудови до будинку, а також використовувалося в будівництві гаражу, у домоволодінні, яке розташовано за адресою: домоволодіння №7 по вулиці Перший Пересипський узвіз в м. Одесі - є майном, яке набуто сторонами під час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При таких обставинах, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3, а саме на цеглу, пісок, цемент, щебінь, каміння, арматуру, деревину, шифер, плитку надвірну, плитку для внутрішнього оздоблення будинку, двері міжкімнатні, двері в підвал, двері в літню кухню, металопластикові вікна, гіпсокартон, шпаклівка, каркаси із металу (квадратні труби), керамзит, пінопласт, вагонку, підкладні листи під вагонку, шпалери, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби для системи опалення, радіатори для системи опалення, газовий котел для системи опалення, АГВ, ворота гаражні, ворота у двір, калітка у двір, каркас металевий (під виноград), бетонні кільця (для колодязю), перекриття металеві (для колодязю), гідрофор (для колодязю), інші будівельні матеріали, обладнання та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт (реконструкції) житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м. підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Визнаваючи право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, що використовувалося для будівництва та реконструкції 3/5 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3, а саме на цеглу, пісок, цемент, щебінь, каміння, арматуру, деревину, шифер, плитку надвірну, плитку для внутрішнього оздоблення будинку, двері міжкімнатні, двері в підвал, двері в літню кухню, металопластикові вікна, гіпсокартон, шпаклівка, каркаси із металу (квадратні труби), керамзит, пінопласт, вагонку, підкладні листи під вагонку, шпалери, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби для системи опалення, радіатори для системи опалення, газовий котел для системи опалення, АГВ, ворота гаражні, ворота у двір, хвіртка у двір, каркас металевий (під виноград), бетонні кільця (для колодязю), перекриття металеві (для колодязю), гідрофор (для колодязю), інші будівельні матеріали, обладнання та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт (реконструкції) житлового буд. літ. «А», «А1» загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, та гаражу літ. «Я» площею 40,7 кв. м., ні позивач, ні суд першої інстанції не навели жодного доказу кількості, ваги, найменування, виробника або інші індивідуальні характеристики та властивості спірних будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, які є предметом спору, зазначивши лише загальне найменування будівельних матеріалів, які можуть бути взагалі використані при будівництві будинків.

Більш того, колегія суддів зазначає, що у копії висновку експертного дослідження ТОВ ОФ «Инюг-експертиза» № 454/1 від 20.01.2015 року зазначено, що виконані ремонтні роботи зазначені в переліку (Додаток №1 до договора) який надав Замовник. (а.с.54)

Однак, ні зазначений додаток, ні перелік проведених ремонтних робіт в матеріалах цієї справи відсутні, що також не дає змогу колегії суддів встановити по справі обставини, які мають значення по справі, а саме: кількість, вагу, найменування, виробника або інші індивідуальні характеристики та властивості спірних будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, які є предметом цього спору.

Суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішення що у разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію, однак з такою вимогою позивач до суду не звертався.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не основані на діючому законодавстві, спростовуються зазначеною в рішенні правовою позицією ВСУ, яка є обов'язковою для застосування, а тому не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 29.01.2018 року