Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/12833/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року, ухвалене головуючим - суддею Щербаком Д.С. у м. Бердичеві,

встановив:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Товариство) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року у розмірі 22463,93 доларів США, що еквівалентно 557464 грн. 89 коп. станом на 04 серпня 2016 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що 09 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого відповідно до статуту є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) був укладений Кредитний договір № МL-J02/033/2008 у письмовій формі про надання кредиту в сумі 23000,00 долар США строком до 07 липня 2023 року.

02 вересня 2010 року у забезпечення виконання зобов'язання за вказаним Кредитним договором був укладений договір поруки №SR-J02/033/2008/1, згідно якого ОСОБА_3 поручилася за виконання умов Кредитного договору.

27 червня 2012 року між Банком та Товариством було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаним договором Банк відступив, а Товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором від 09.07.2008.

Таким чином, до Товариства перейшли права Банку щодо права вимоги до Боржника за Кредитним цим договором.

Банк свої зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_2 виконав повністю. Згідно з п.1.5.1 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків здійснюється відповідачем щомісяця. В зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, позивачем на підставі п 1.9 кредитного договору здійснено вимогу дострокового виконання зобов'язань за договором в повному обсязі. Так, позивач направив відповідачам вимогу про погашення заборгованості. На листи попередження та телефонні дзвінки відповідачі не відреагували, боржник продовжує ухилятись від виконання зобов'язань по кредитному договору. Станом на 04.08.2016 заборгованість складає 22463,93 доларів США, що еквівалентно 557464 грн. 89 коп. по курсу НБУ.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року позов задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції досліджуючи факт переходу до позивача права вимоги за договором кредиту та надаючи правову оцінку змісту укладених договорів не з'ясував обсягу правосуб'єктності та правовий статус Товариства стосовно набуття прав кредитора за зобов'язаннями, що випливають із кредитних правовідносин. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може слугувати беззаперечним належним та допустимим доказом правильності нарахування заборгованості за кредитним договором, а є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Вказує на те, що Товариство пропустило строк позовної давності, який закінчився 23 червня 2016 року, а з позовом вони звернулись 06 жовтня 2016 року.

У засіданні апеляційного суду представник відповідачів - адвокат Гуменюк О.В. апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав і надав пояснення, які відповідають її змісту. Самі відповідачі до суду не з'явилися, заяв та клопотань не подали.

Представник Товариства апеляційну скаргу не визнав із тих підстав, що її доводи на його думку є безпідставними і необгрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 09 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого відповідно до статуту є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) був укладений Кредитний договір № МL-J02/033/2008 (надалі - Кредитний договір) у письмовій формі про надання кредиту в сумі 23.000,00 доларів США строком до 07.07.2023.

09 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира № 60 по вул. Братів Міхєєвих у м. Бердичеві Житомирської області, що належить на праві власності позичальнику.

02 вересня 2010 року в забезпечення виконань за вказаним Кредитним договором був укладений договір поруки №SR-J02/033/2008/1, згідно якого ОСОБА_3 поручилася за виконання умов Кредитного договору за ОСОБА_2

27 червня 2012 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Товариство) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. Згідно з вищевказаним договором Банк відступив, а Товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором від 09 липня 2008 року. Таким чином, до Товариства перейшли права Банку щодо права вимоги до Боржника за вказаним Кредитним договором.

Відповідно до умов цього договору, Позивач свої зобов'язання перед Відповідачем виконав повністю, кредитні кошти були отримані ОСОБА_2 в сумі 23.000,00 доларів США.

Позичальник своїх зобов'язань з повернення наданих їй банком кредитних коштів, передбачених договором, належним чином не виконала, у зв'язку з чим у останньої станом на 04.08.2016 існує заборгованість у розмірі 22.463,93 доларів США, що еквівалентно 557.464,89 грн. по курсу НБУ станом на 04.08.2016, яка складається із: 21.201,61 доларів США (526.139,15 грн.) - заборгованість за тілом кредиту; 1.262,32 доларів США (31.325,73 грн.) - заборгованість за відсотками. Курс НБУ станом на 04.08.2016 року становив 1 долар США. Наявність заборгованості підтверджується розрахунком, який долучений позивачем до позову. Вказаний розрахунок відповідачами належними та допустимими доказами не спростований.

Суд першої інстанції вірно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями статей 525, 526, 527, 530, 536, 549, 634, 1050, 1054, глави 19 ЦК України, а також укладеним між сторонами Договором.

У той же час, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Із матеріалів справи убачається, що 03 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» для забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором ( том. 1 а.с. 169).

Згідно виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна пропонувалося задовольнити вимоги Товариства у розмірі 22463, 93 доларів США - заборгованість за кредитом.

У виконавчому написі вказано, що строк платежу за кредитним договором настав достроково 23 червня 2013 року.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, Товариство відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання.

Положення частини 5 статті 261 ЦК України передбачають, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Враховуючи, що загальна позовна давність законодавцем встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а Товариство звернулося із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідачів 06 жовтня 2016 року, то строк позовної давності сплив понад три місяці.

Згідно частини четвертої статі 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України). Встановлено, що про застосування строку позовної давності ОСОБА_2 заявила при подачі апеляційної скарги.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення, відповідач ОСОБА_2 була позбавлена можливості подати заяву про застосування строків позовної давності до його ухвалення, з метою дотримання принципу рівності та змагальності сторін, який визначений Цивільним процесуальним кодексом України, а також статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд дійшов висновку про прийнятність такої заяви і наявність правових підстав для її задоволення.

Відтак, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України із позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовій збір, сплачений останньою за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) 9198 грн. 16 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 25 січня 2018 року