Провадження №22-ц/772/329/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуСправа № 127/20437/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача Блошенкіної М.П.; відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

Рішення ухвалила суддя Вохмінова О.С.

Рішення ухвалено о 17.45 год. у м. Вінниці Вінницької області.

Дата складання повного тексту рішення не відома,

Встановив:

21 серпня 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі звернень ОСОБА_4 за призначенням тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, їй була призначена тимчасова допомога. За період з 10 січня 2012 року до 30 червня 2015 року така допомога виплачена в загальній сумі 12 980 грн. в зв'язку з тим, що батько дитини ухилявся від сплати аліментів, а вона, відповідно, не отримувала аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька дитини ОСОБА_3, що присуджені до стягнення рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 1 березня 2011 року.

В зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 12 908,83 грн., що були виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА 12 908,83 грн., що виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 243,60 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 30 вересня 2015 року. Скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА 12 908,83 грн., що виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

Зазначив, що рішення суду вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи і порушує його права і законні інтереси, оскільки судом першої інстанції не встановлено тих фактів, що він ухилявся від сплати аліментів та що ОСОБА_4 не отримувала аліменти з його вини.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 лютого 2008 року (а. с. 3).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 1 березня 2011 року, що набрало законної сили 12 березня 2011 року, зменшено розмір аліментів, які ОСОБА_3 сплачує згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 грудня 2008 року на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі з 500 грн. до 125 грн. Призначено неповнолітній ОСОБА_5 державну допомогу в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років (а. с. 72).

10 січня 2012 року, 4 липня 2012 року, 8 січня 2013 року, 5 липня 2013 року, 10 січня 2014 року, 9 липня 2014 року, 6 січня 2015 року ОСОБА_7 - мати неповнолітньої ОСОБА_5, зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА із заявами про призначення соціальної допомоги (тимчасової державної допомоги дітям) (а. с. 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17).

До цих заяв ОСОБА_7 додавала довідки Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ: від 3 січня 2012 року №20418/08-25/ДВ-9-Л про те, що в період з 1 липня 2011 року по 31 грудня 2011 року вона отримувала аліменти від ОСОБА_3 в розмірі по 125 грн. щомісячно; від 3 липня 2012 року № 14648/07-25/9 про неотримання аліментів від ОСОБА_3 у період з 1 січня 2012 року по 30 червня 2012 року; від 2 січня 2013 року №30202/07-25/9 про неотримання аліментів за період з 1 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року; від 3 липня 2013 року № 15339/07-31/9 про неотримання аліментів у період з 1 січня 2013 року по 30 червня 2013 року; від 10 січня 2014 року № 105/07-31/9 про неотримання аліментів у період з 1 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року; від 3 липня 2014 року № 15998/07-35/9 про неотримання аліментів у період з 1 січня 2014 року по 30 червня 2014 року; від 5 січня 2015 року № 7/07-35/9 про неотримання аліментів у період з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року (а. с. 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16).

Механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх не відоме (далі - тимчасова допомога) визначено Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189.

Відповідно до п. 2 цього Порядку тимчасова допомога призначається у разі, коли, зокрема, рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які законом може бути звернено стягнення.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, додатково подаються, зокрема: рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення. У випадках, передбачених абзацом другим пункту 8 цього Порядку, подається довідка про розмір аліментів.

Рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом праці та соціального захисту населення протягом десяти календарних днів після надходження усіх необхідних документів. Тимчасова допомога призначається кожні шість місяців, починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи. Для призначення допомоги на наступний шестимісячний строк одержувач подає лише заяву, в якій повідомляє про обставини, що можуть бути підставою для продовження виплати допомоги (п. 7 Порядку).

Згідно з п. 8 Порядку (в редакції, що була чинною в періоди призначення тимчасової допомоги - 2012-2015 роки) тимчасова допомога призначається в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менший від мінімального розміру аліментів на одну дитину, що передбачений частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, тимчасова допомога призначається в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і сумою, що становить 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА від 5 липня 2015 року за період з січня 2012 року до червня 2015 року ОСОБА_4 виплачено тимчасову допомогу на одну дитину в зв'язку з ухиленням батька від сплати аліментів в сумі 12 908,83 грн. (а. с. 18).

Пунктом 12 Порядку передбачено, що якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги.

Відповідно до ч. 10 ст. 181 СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача коштів в сумі 12 908,83 грн., що були сплачені як тимчасова державна допомога його дитині у період з 10 січня 2012 року до 30 червня 2015 року в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не отримувала аліменти на утримання доньки від відповідача, та судом встановлено, що відповідач може утримувати свою дитину та сплачувати аліменти у визначеній судом сумі.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо незаконності призначення та виплати ОСОБА_7 тимчасової державної допомоги, а також в тому, що судом першої інстанції не встановлено факту ухилення відповідача від сплати аліментів та факту, що ОСОБА_4 не отримувала аліменти з його вини, є безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із заявами про призначення соціальної допомоги (тимчасової державної допомоги дітям), ОСОБА_7 подавала до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА довідки відділу ДВС, які підтверджують факти неотримання нею аліментів на утримання дитини від відповідача ОСОБА_3, що присуджені до стягнення судом, у періоди з 1 січня 2012 до 30 червня 2012 року, з 1 липня 2012 року до 31 грудня 2012 року, з 1 січня 2013 року до 30 червня 2013 року, з 1 липня 2013 року до 31 грудня 2013 року, з 1 січня 2014 року до 30 червня 2014 року та з 1 липня 2014 року до 31 грудня 2014 року.

Довідка Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ від 3 січня 2012 року свідчить про отримання ОСОБА_7 у період з 1 липня 2011 року до 31 грудня 2011 року аліментів від ОСОБА_3 в сумі по 125 грн., тобто в сумі, меншій від мінімального розміру аліментів на одну дитину, що передбачений ч. 2 ст. 182 СК України.

Пунктом 8 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме (в редакції, що була чинною в періоди призначення тимчасової допомоги - 2012-2015 роки) передбачено, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менший від мінімального розміру аліментів на одну дитину, що передбачений частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, тимчасова допомога призначається в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і сумою, що становить 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку.

Тобто ОСОБА_7 було призначено за цей період тимчасову допомогу в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і сумою, що становить 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку.

Твердження відповідача про те, що аліменти на утримання дитини ним сплачувались шляхом внесення коштів на відкриті ним депозитні рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк» та надані на підтвердження цього докази - депозитні договори (вклад «Стандарт»), укладені між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 11 травня 2012 року, 16 травня 2013 року, 20 травня 2014 року, 21 травня 2015 року, 24 травня 2016 року (а. с. 60-69), обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Ці договори були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції. Суд першої інстанції, виконавши вимоги ст. 212 ЦПК України (в редакції 2004 року, що була чинною на час ухвалення рішення), всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв'язок в сукупності та надав їм вірну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки в своєму рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції в тому, що ці депозитні договори не підтверджують факту виконання відповідачем рішення суду щодо сплати аліментів, оскільки ці договори відкриті відповідачем на своє ім'я та він вправі розпоряджатись цими коштами, зокрема, зняти їх з депозитного рахунку. Крім того в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 4 листопада 2010 року) відповідач не повідомив відділ ДВС і стягувача про розміщення коштів на депозитному рахунку і про такий спосіб сплати аліментів не було домовленості між ним та ОСОБА_4, в зв'язку з чим у відділі ДВС були відсутні відомості про виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що рішення позивача про призначення тимчасової державної допомоги дитині визнані незаконними, та що він звертався із відповідною вимогою до позивача про проведення перевірки щодо правомірності призначення та виплати такої допомоги.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.М. Медяний
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 25 січня 2018 року

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська