Справа № 635/8641/16
Провадження 2/635/2254/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді - Караченцева І.В.,
за участю секретаря - Ус Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ПАТ «ОТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,-
До Харківського районного суду Харківської області із позовом звернувся ПАТ «ОТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.
-заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 9217,78 доларів США.
14.03.2008 р. в забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_2 та ЗАО «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR 702/747/2008.
Відповідно до п. 1.1. Договору поруки поручитель прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.
Згідно умов п. 3.1 Договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання боргових зобовязань. У повному обсязі або у частині.
Відповідно до умов кредитного договору позивачем були надані ОСОБА_1, згідно кредитної заявки, грошові кошти, чим позивач виконав свої зобовязання перед ОСОБА_1, при цьому ОСОБА_1 належним чином не виконав прийняті на себе згідно з вказаним договором зобовязання, що підтверджується наявністю простроченої заборгованості за кредитним договором.
Крім того, 12.10.2016 р. позивачем на адресу відповідачів направлені досудові вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором вих. № 1014 та вих. № 2008 які відповідачами не виконані.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 625 ЦК України.
На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК України. Зобовязання припиняються виконанням проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України.
Статтею 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.
Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України та за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Згідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет КМ України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлены належним чином, про що свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
-заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 9217,78 доларів США.
14.03.2008 р. в забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_2 та ЗАО «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR 702/747/2008.
Відповідно до п. 1.1. Договору поруки поручитель прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань.
Згідно умов п. 3.1 Договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання боргових зобовязань. У повному обсязі або у частині.
Відповідно до умов кредитного договору позивачем були надані ОСОБА_1, згідно кредитної заявки, грошові кошти, чим позивач виконав свої зобовязання перед ОСОБА_1, при цьому ОСОБА_1 належним чином не виконав прийняті на себе згідно з вказаним договором зобовязання, що підтверджується наявністю простроченої заборгованості за кредитним договором.
Крім того, 12.10.2016 р. позивачем на адресу відповідачів направлені досудові вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором вих. № 1014 та вих. № 2008 які відповідачами не виконані.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 625 ЦК України.
На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК України. Зобовязання припиняються виконанням проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України.
Статтею 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.
Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України та за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Згідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет КМ України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі за № 6-1905цс16: «Згідно до статі 169 ЦК УРСР, чинної на час укладення сторонами спірних договорів, грошові зобовязання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобовязань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України та частиною першою статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет) валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, якщо інше не передбачено Декретом, іншими актами валютного законодавства.
Закон передбачає обовязкове здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не забороняє використання в обчисленні розміру грошових зобовязань іноземної валюти або інших розрахункових величин.
Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є статті 193, 524 та 533 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223 ч. 4, 259, 263, 264, 280-283 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення виготовлено 22.01.2018р.
Суддя І.В.Караченцев