Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 5 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Богунського районного суду м.Житомира Гумен Н.В. від 05 грудня 2017 року

за матеріалами позовної заяви №295/14294/17 ОСОБА_3 до Житомирської міської ради, виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист права власності

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила заборонити відповідачам та підконтрольним їм органам (управлінням, департаментам, комітетам), комунальним підприємствам та іншим організаціям проводити демонтаж двох конструкцій, розміщених по АДРЕСА_1. При цьому посилалася на те, що є власником нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, який відповідно до свідоцтва про право власності від 07.10.2002 року належить їй на праві приватної власності. У неї, як у власника, є всі погодження стосовно правомірного розміщення конструкцій інформаційних вивісок, що розташовані на фасаді будинку. На даний час підприємницької діяльності вона не здійснює,- вказане приміщення здано нею в аренду. Нещодавно від орендаря вона дізналася, що відповідач вирішив демонтувати належні їй конструкції інформаційних вивісок, повідомивши про це шляхом наклеювання невідомою особою на скло вітража припису, в якому повідомлялося про його негайне виконання, в іншому випадку демонтаж відбудеться у примусовому порядку. Вважає, що дії відповідача порушують її право власності, яке підлягає захисту та не може бути порушеним.

Ухвалою судді Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті провадження у справі, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду судом в порядку цивільного судочинства.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та відкрити провадження. На думку апелянта, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, неправильно визначив предмет позову та нормативно-правове регулювання спірних відносин, а відтак, не правильно визначив підвідомчість спору як адміністративного. Крім того, судом не було взято до уваги роз"яснення, викладені у п.26 постанови ВССУ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ». А тому вважає, що заявлені нею вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦПК України, чинного на час постановлення оскаржуваної ухвали, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 статті 17 КАС України (в редакції закону 2004 року) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Із змісту п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 1 березня 2013 року випливає, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі на виконання своїх владних повноважень та здійснює владні управлінські функції щодо іншого учасника спору, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень не спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 17 КАС України. В іншому випадку, це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З матеріалів позовної заяви в даній справі вбачається, що позовні вимоги заявлені до органу місцевого самоврядування, як до суб'єкта владних повноважень, який при здійсненні публічно-владних управлінських функцій діяв на підставі ч.1 ст. 2, ч.1 ст.45 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.10 ЗУ "Про благоустрій населених пунктів", тобто на виконання делегованих йому повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку виник спір, який є публічно-правовим та належать до юрисдикції адміністративних судів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції при вирішенні питання про визначення юрисдикції розгляду даної справи мав застосувати п.26 постанови ВССУ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» є помилковими, оскільки право власності позивачки відповідачем не заперечується, а тому ці доводи висновків суду не спростовують.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в 2014 році позивач вже зверталася до суду з позовом (справа №296/4148/13-а) про скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.03.2013 року №90 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в м.Житомирі» за адресою АДРЕСА_1 (кронштейн на фасаді будинку), який був розглянутий за нормами КАС України (а.с. 34-35).

Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права. Підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258,259,268,274,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та протягом тридцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: