АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», поданою через представника Брицьку НаталіюВолодимирівну, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року в справі за скаргою Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», на постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ЄвпатовоїТетяни Григорівни, про визнання незаконними дій при відкритті виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

22.06.2017 року ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати незаконними дії державного виконавця Євпатової Т.Г. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 53960472 від 08.06.2017 року, посилаючись на те, що постанова не відповідає вимогам ст. 4, 26, 27, Закону України «Про виконавче провадження», а саме не містить оригінальної печатки, винесена державним виконавцем з помилковим зазначенням ЄДРПОУ боржника та держаний виконавець безпідставно зазначив про виконавчий збір, який належить стягнути з боржника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року в задоволенні скарги ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» відмовлено.

Унікальний номер справи № 759/11691/16-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1264/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не взяв до уваги, що державним виконавцем порушено процесуальні вимоги п. 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5. Постанова не відповідає вимогам ст. 4, 26, 27, Закону України «Про виконавче провадження», не містить обов`язкових реквізитів, а саме оригінальної печатки, імені та по батькові державного виконавця, вказано неправильний код ЄДРПОУ боржника та зазначено про стягнення виконавчого збору в розмірі 3 792, 33 грн., тоді як необхідно вказувати 10 % суми, що фактично стягується. Суд в цій частині взагалі не навів будь - якого обґрунтування.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Головний державний виконавець Святошинського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Євпатова Т.Г. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Інші особи причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення скарги, оскільки дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованого у МЮ України 02.04.2012 року за № 489/20802 постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю. Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, вона підписується електронним цифровим підписом. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При розгляді ж даної скарги підлягає встановленню законність відкриття виконавчого провадження, тобто такі аспекти: чи підлягає примусовому виконанню пред'явлений виконавчий документ; чи не пройшли строки для пред`явлення виконавчого документа до виконання тощо.

Заявник як скаргу на дії державного виконавця, так і апеляційну скаргу обґрунтовує лише наявністю формальних недоліків щодо оформлення постанови про відкриття провадження. Про будь - яке порушення прав як сторони виконавчого провадження (боржника) заявник не вказує.

Всі інші неточності, описки у постанові про відкриття виконавчого провадження усуваються шляхом виправлення таких описок, проте не впливають на законність постанови, якщо питання про відкриття виконавчого провадження розглянуто відповідно до Закону.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що такі вимоги боржника суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження» та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Слід звернути увагу на те, що стягненню підлягає заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження суми судового збору у розмірі 3 792,33 грн., що відовідає 10 % від суми, яка підлягає стягненню, не впливає на законність постанови про відкриття провадження, оскільки у разі наявності спору щодо підставності стягнення виконавчого збору чи його розміру боржник вправі оскаржити дії державного виконавця щодо стягнення судового збору, а не шляхом подачі скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 23.01.2018 року

Головуючий

Судді