Номер провадження: 22-ц/785/582/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Справа № 522/23193/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- заявник ОСОБА_4,

- заінтересована особа ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю, але які не перебувають у шлюбі між собою, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Загороднюка В.І. 26 грудня 2016 року,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 з 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року та з ОСОБА_10 з 2003 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_8 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона та її мати ОСОБА_10 були знайомі з ОСОБА_9, його батьками. Їх сім'ї мешкали у одному будинку ще з війни. Коли захворіла мати ОСОБА_9, мати заявниці - ОСОБА_10 перейшла жити до них, надаючи допомогу по догляду за хворою. Після її смерті, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, стали жити як чоловік та жінка. Згодом ОСОБА_9 в присутності заявниці зробив пропозицію її матері ОСОБА_10 оформити їх стосунки, проте мати соромилась реєструвати шлюб, оскільки була старша за нього, та була знайома з його колишньою дружиною - ОСОБА_5 зацікавленою особою по справі, яка пішла від ОСОБА_9 десь у 90 х роках, проте її статус на сьогодні заявниці не відомий.

Приблизно в 2003 році вони фактично стали проживати всі разом однією сім'єю. Вона перейшла жити до матері у квартиру ОСОБА_9. Стали вести спільне господарство, мали єдиний спільний бюджет, піклувалися один за одного, разом їздили до с. Анатоліївка, Миколаївської області на батьківщину матері ОСОБА_9. Відвідували могили його померлих діда та бабці, зустрічалися та гостювали з родичами. В 2007 стан здоров'я ОСОБА_9 погіршився. Хвороба ОСОБА_9 прогресувала: запалювання трійчастого нерву, біль в зубах, головна біль, його супроводжувала постійна слабкість. Хвороба вплинула на свободу рухів всієї правої сторони, боляче було ковтати, приймати їжу. ОСОБА_9 періодично, в залежності від самопочуття, то намагався працювати, то впадав в депресію. Боявся залишатися на одинці, все частіше говорив про смерть.

Вони підтримували його морально, підшукували різноманітні статті про вилікуваних людей з аналогічною хворобою. Приводили приклади перемоги над хворобою людей, що не губили надії, тощо. З 2007 року ОСОБА_9 проходив у гематологічному відділенні ООКБ шість курсів хіміотерапії: з 25.07.07 р. по 31.07.07 р., з 05.09.07р. по 01.12.07р., з 01.10.07 р. по 11.10.07 р., з 23.10.07р. по 02.11.07р., з 22.11.07 р. по 01.12.07 р., з 17.12.07р. по 25.12.07р., що потребували значних витрат на препарати. Після огляду МСЕК 04.06.2008 р. ОСОБА_9 встановили ІІ групу інвалідності безстроково.

Вона та мати стали інтенсивно лікувати ОСОБА_9 ще й нетрадиційними методами. Стан його значно поліпшився. Вони продали старе авто, додали грошей та у 2010 році купили новий автомобіль «Шкода Фабіа», який оформили на ОСОБА_9. Він сів за кермо, почав працювати. Проживаючі разом, вони утримували житло, ремонтували дах, тощо. З цього часу вона особисто сплачує всі комунальні платежі.

Останній рік життя у 2014р. ОСОБА_9 провів у болях та стражданнях. Всі обов'язки з догляду за ним здійснювали вони з матірю. Всі кошти витрачались на купівлю ліків, продуктів для лікарні. Вони з матір'ю знаходились біля його ліжка, годували, купали, прали його речі, тощо. На початку вересня 2014 року ОСОБА_9 стало зовсім зле. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер. Організацію і проведення похорону, поминального обіду зробили заявниця з матір'ю, оплата ритуальних послуг була зроблена заявницею.

Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, що складається з 1/2 частки квартири за адресою - АДРЕСА_1, у якій вони мешкали разом і де зараз мешкає вона.

Її мати - ОСОБА_10, після смерті ОСОБА_9, будучи виснаженою та втомленою через зазначені обставини, перенесла інсульт, та ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла. Весь час вона мала намір оформити правові відносини по спадщині, але хворіла, не встигла, хоча і зібрала довідки та сплатила судовий збір для звернення з позовом до суду. Залишилась проживати у квартирі. Як особа, що мешкала разом із спадкодавцем однією сім'єю більше ніж п'ять років є спадкоємцем за законом четвертої черги. Вона з матір'ю - ОСОБА_10 мешкали однією сім'єю із спадкодавцем - ОСОБА_9 з 2003 року. На час смерті проживали разом за адресою - АДРЕСА_1. Отже вона фактично прийняла спадщину після - ОСОБА_9. Але через відсутність офіційного оформлення відносин між матір'ю та ОСОБА_9 отримати свідоцтво на право на спадщину не представляється можливим (а. с. 1 5).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 р. вищезазначену заяву ОСОБА_8 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_8 з ОСОБА_9 з 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року та з ОСОБА_10 з 2003 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, яке видано 02.10.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9963. Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі, на 1/2 частку квартири за адресою - АДРЕСА_1.

Відповідно до виписок з історії хвороби ОСОБА_9 останній з 2007 р. проходив у гематологічному відділенні ООКБ шість курсів хіміотерапії: з 25.07.2007 р. по 31.07.2007 р., з 05.09.2007 р. по 01.12.2007 р., з 01.10.2007 р. по 11.10.2007 р., з 23.10.2007 р. по 02.11.2007 р., з 22.11.2007 р. по 01.12.2007 р., з 17.12.2007 р. по 25.12.2007 р..

04.06.2008 р. ОСОБА_9 встановили ІІ групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 04.06.2008 р..

Поховання ОСОБА_9 здійснила заявниця, що підтверджується договором - замовленням на організацію і проведення поховання, рахунком фактурою від 04.10.2014 р..

Відповідно до квитанцій оплату за комунальні послуги по квартирі за адресою - АДРЕСА_1 здійснювала заявниця.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 21.06.2016 р..

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлений факт проживання заявниці ОСОБА_8 однією сім'єю з ОСОБА_9 з 2003 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року та з ОСОБА_10 з 2003 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 36 39).

ОСОБА_6, представник ОСОБА_7,в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість посилання суду про відсутність спадкоємців. Вона є двоюрідною сестрою померлого (третя черга спадкоємців за законом). За її заявою відкрито спадкову справу. У суді розглядається справа за її заявою про встановлення родинних відносин з померлим ОСОБА_9. ОСОБА_8 ніколи не проживала разом із померлим.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_7, у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. ОСОБА_8 надала клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_7 про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_9. ОСОБА_5 надала клопотання про витребування доказів.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.10.2018 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.10.2018 р., яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про витребування доказів відмовлено.

Крім того, до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_12, який посилаючись на те, що він є рідним братом померлого ОСОБА_9, просив залучити його до участі у справі, як заінтересовану особу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.10.2018 р., яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання ОСОБА_12 про залучення його до участі у справі у якості заінтересованої особи відмовлено.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайскорішому її розгляді, думку учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 1264, 1268 ЦК України), вищевказаних та нищезазначених норм процесуального права.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1264, 1268 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, Що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. ст. 234, 235, 256, 258, 259 ЦПК України, чинних на час розгляду справи судом першої інстанції, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний розяснити особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходи щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

З метою зясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрацій актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Аналогічні положення містяться у ст. ст. 293, 294 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_8 звернулася до суду з вищезазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - її проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 з 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року та з ОСОБА_10 з 2003 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Із заяви ОСОБА_8 вбачається, що встановлення вищевказаного факту їй необхідно для оформлення спадщини. У заяві вона не вказує про наявність інших спадкоємців.

Разом з тим, встановлено, що на спадщину після смерті ОСОБА_9 претендують інші особи, зокрема, - апелянт ОСОБА_7, ОСОБА_12. У суді першої інстанції розглядається справа за позовом ОСОБА_7 про встановлення факту родинних відносин з померлим.

Таким чином, беззаперечно встановлено наявність спору про право на спадщину.

Згідно із ч. 6 ст. 235 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Аналогічні положення містяться у ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Аналогічні положення містяться у ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Відповідні розяснення містяться у ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з подальшими змінами та доповненнями.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_8 про встановлення факту, що має юридичне значення та її задоволення.

Доводи апелянта про помилковість посилання суду щодо відсутності спадкоємців є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи та вимоги апелянта про ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви у звязку з відсутністю доказів щодо проживання сторін однією сімєю, колегія суддів не приймає до уваги і не надає їм оцінки, щоб не створити преюдиційність висновків суду, оскільки рішення по даній справі підлягає скасуванню тільки у звязку з тим, що існує спір про право, а тому необхідно звернутися до суду із відповідним позовом, в якому визначитися з відповідачами.

За правилами, передбаченими ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки суд першої інстанції допустився порушень вищевказаних норм процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи щодо задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність постановлення ухвали про скасування рішення суду першої інстанції та залишення заяви ОСОБА_8 без розгляду.

ОСОБА_8 необхідно роз'яснити, що вона має право подати відповідний позов до суду на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 294, 315, 367, 368, 390 ЦПК України апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю, але які не перебувають у шлюбі між собою - залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_4, що вона має право подати відповідний позов до суду на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повна постанова складена 29 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе