Єдиний унікальний номер 235/3947/18 Номер провадження 22-ц/4804/193/18
Єдиний унікальний номер 235/3947/18
Номер провадження 22-ц/4804/193/18
Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Краснощокової Н.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №235/3947/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про зобов'язання призначити повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку на виробництві

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року, постановлену в м. Покровську Донецької області,

встановив:

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про зобов'язання призначити повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку на виробництві закрито. Роз'яснено позивачу його право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

З вказаною ухвалою не погодився представник позивача ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що перш ніж звернутися до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про зобов'язання призначити повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку на виробництві, ОСОБА_1 звертався до Донецького окружного адміністративного суду з аналогічним адміністративним позовом а порядку адміністративного судочинства. Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Логойда Т.В. від 25 червня 2018 року було відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, та відповідно, позов підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства. Таким чином, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про закриття провадження.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі.

08 жовтня 2018 року вказану справу передано до Донецького апеляційного суду.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 255 ЦПК.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК передбачено закриття провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з положень пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених відповідно статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалах, постановлених з цього приводу.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції послався на те, що предметом спору між сторонами є оскарження дій відповідача з приводу відмови у призначенні повторного (додаткового) спеціального розслідування. Відповідач є суб'єктом публічного права і оскаржується його дії як контролюючого органу, з цих підстав суд вбачає про відсутність спору про право цивільне. Цей спір на думку суду повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Проте, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки вони прийняті з порушенням норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 05 грудні 2016 року з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого позивача було травмовано та встановлено діагноз тяжка відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ступеня з формуванням вогнищевого забою правої лобної частки, субральна гігрома малого об'єму з права, закритий перелом носа, забиті рани голови (а.с.18-25).

Комісією з розслідування вказаного факту складено акт форми Н-5 від 28 листопада 2017 року, згідно якого комісією не встановлено нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с.18-25).

08 лютого 2018 року позивач звернувся зі скаргою до відповідача в якій просив призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, який стався з ним 05 грудня 2016 року, спеціально. комісією в іншому складі, за результатами роботи комісії скасувати акт за формою Н-5 від 28 листопада 2017 року. (а.с.27)

Листом від 07 березня 2018 року Головне управління Держпраці у Донецькій області повідомило позивача, про те, що спеціальне розслідування зазначеного нещасного випадку було завершено 27 листопада 2017 року. За результатами розслідування було складено акт за формою Н-5, який 28 листопада 2018 року було затверджено начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області. Під час проведення розслідування комісією були виконані всі процесуальні дії згідно з вимогами п.42 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві. Висновок комісії з спеціального розслідування, щодо кваліфікації даного нещасного випадку як не пов'язаного з виробництвом, був прийнятий усіма членами комісії без винятку та ґрунтується на підставі матеріалів розслідування. Крім того, в листі зазначено, що позивач, під час надання пояснень в комісію з спеціального розслідування, не зміг надати будь які пояснення стосовно обставин за якими отримав травми та не пояснив характер імовірного конфлікту між позивачем та сторонньою (сторонніми) особою (особами). Також в листі зазначено, що у зверненні позивача відсутня будь яка додаткова інформація, щодо обставин і причин настання нещасного випадку яка, згідно з вимогами п. 54 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, могла бути підставою для призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову є оскарження дій відповідача з проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався з позивачем.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.. 22 Закону України від 14.10.1992 року № 2694-Х11 «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом, питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно змісту п. 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року № 1232(далі Порядок) розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

Пунктом 34 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 N 1232, визначено права посадових осіб органу Держгірпромнагляду у випадку порушення роботодавцями вимог Порядку під час настання нещасного випадку та проведення розслідування.

Контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків роботодавцями, відповідно до пункту 33 Порядку, здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції.

Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку.

У разі незгоди потерпілого зі змістом акта про нещасний випадок питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, чиє рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Спори за позовами осіб щодо захисту порушених трудових прав, які ґрунтуються на положеннях норм трудового законодавства, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія апеляційного суду приходить до висновку що висновок суду першої інстанції про неможливість звернення позивача до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства є помилковим, оскільки закриття провадження у справі з підстав, встановлених ч. 1 п. 1 ст. 255 ЦПК України, можливо у випадку, якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого виду судочинства, проте як вбачається з позову позивачем оскаржено дії відповідача з приводу відмови у призначенні повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виконанням ним трудового обов'язку, і він вже звертався з таким позовом у порядку адміністративного судочинства та у відкритті провадження йому було відмовлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилився у визначенні виду предмета судового спору.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які привели до неправильного вирішення питання, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Донецький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: Т.В. Космачевська

Н.С. Краснощокова

Повний текст постанови проголошено та складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий О.І. Корчиста