Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 319/100/17-ц Головуючий у 1 інстанції Валігурський Г.Ю.
Номер провадження 22-ц/778/70/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

за участю секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначав, що у період часу з 10 лютого 1986 року по 10 грудня 1987 року він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій.

При виконаній службовою обов`язку отримав множинні мінно-вибухові осколкові поранення, наслідком яких с шкіряні рубці в тім`яній ділянці справа, па лівій брові, на правій боковій поверхні шиї, на лопаточній лінії справа на рівні 12-го ребра, на правому передпліччі, па правому стегні, два рубці на правій гомілці та на лівому колінному суглобі.

Внаслідок отриманих при виконанні обов`язків військової служби множинних мінно-вибухових поранень, мінно-вибухової травми. ЗЧМТ - контузія головного мозку (1986 p.). у нього розвинулись захворювання: Гіпертонічна хвороба 1-11 ст.. 1ХС. стенокардія напруги, ФК II. атеросклеротичний кардіосклероз. СН 1-11 ст., посттравматична та дисциркуляторна енцефалопатія 11 ст. з вираженою вестпбулопатісю. стійким цефалгічним, антено-невротичним. вираженим церебросгенічним синдромами, мтіесіичпимп розладами, когнітивним зниженням. вегето-С) динною дисфукнцією.

А також захворювання: хронічний гепатит, хронічний гастродуоденіт. Хронічний холецисто-панкреатит, як наслідок перенесення в ДРА вірусного гепатиту «А».

Внаслідок перелічених захворювань та поранень отриманих під час проходження військової служби він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

У зв`язку з отриманням поранень та контузії йому встановлена 3 група інвалідності з 40% стійкою втратою працездатності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманих травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. Він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень та контузії під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 49880 грн.

Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я. Вказана сума визначена позивачем як добуток 40% відсотків втрати працездатності та розміру прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, то становить 1247 грн.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 49880 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. Стягнуто з Міністерства оборони України в дохід держави 256,62 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду змінити в частині збільшення суми моральної шкоди в розмірі 49880 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 у цій справі та стягуючи на відшкодування моральної шкоди 20000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, що є наслідком травм та захворювання, пов`язаних з проходженням військової служби, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку має відшкодувати Міністерство оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу з 31 жовтня 1985 рою, по 10 грудня 1987 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .

В період з 10.02.1986 року по 10.12.1987 року позивач проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується тим же військовим квитком, а також довідкою від 25 лютого № 8, виданою Об`єднаним військовим комісаріатом Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області.

У 1986 році при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав множинні мінно-вибухові осколкові поранення, мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму - контузію головного мозку.

28 грудня 2015 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з пораненнями, контузією, хворобами, які пов`язані з проходженням військової служби в країнах де велись бойові дії, що підтверджується Витягом із протоколу №3948 від 22.10.2015 року засідання Нейтральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0550950 від 27.01.2016 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення.

Згідно Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрат професійної працездатності у відсотках серії АГ №0008681 від 23.02.2016 року позивачу з причин поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії встановлено ступінь втрати професійної працездатності на ріпні 40%.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. 264 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Так, військова служба пов`язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, та в такий спосіб їх моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних і допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача колегія не бере до уваги, доводи відповідача Міністерства оборони України, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 263-264 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_1 у 1986 році отримавши множинні мінно-вибухові осколкові поранення, перебуваючи на службі у лавах Радянської Армії, яка підпорядковувалась Міністерству оброни Радянського Союзу, в той час як з 24 серпня 1991 року на підставі постанови Верховної Ради України «Про військові формування в Україні» утворено Міністерство оборони України та відбулось створення нових Збройних Сил України, якою не передбачено відповідальності Міністерства оборони України за спричинену шкоду під час проходження військової служби у Радянській Армії. Не встановлено такої відповідальності і в Законі України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року.

Тому апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року у цій справі скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 02.02. 2018 р.

Головуючий

Судді: