АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/53/18 Справа № 209/4219/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровського відділу ДВС ДМУЮ, ПП Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог ПАТ Укрсиббанк, ТОВ Вердикт Фінанс, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування акту про проведення прилюдних торгів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог - Житлово-будівельний кооператив №43 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_3 до Дніпровського відділу ДВС ДМУЮ, ПП Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог ПАТ Укрсиббанк, ТОВ Вердикт Фінанс, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування акту про проведення прилюдних торгів.

В грудні 2013 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог - Житлово-будівельний кооператив №43 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до Дніпровського відділу ДВС ДМУЮ, ПП Спеціалізоване підприємство юстиція. ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог ПАТ Укрсиббанк, ТОВ Вердикт Фінанс, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування акту про проведення прилюдних торгів відмовлено повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог - Житлово-будівельний кооператив №43 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що з 23 липня 1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу 07.07.2003 року ними була придбана квартира розташована за адресою: Дніпропетровська область м. Дніпродзержинськ пр. Перемоги 67-62 на підставі договору купівлі-продажу, покупцем в якому була зазначена ОСОБА_3 та на неї було зареєстровано право власності на квартиру.

04 липня 2008 року позивачем ОСОБА_5 були укладені два договори споживчого кредиту з ПАТ «Укрсіббанк»: № на суму 20000 доларів США або 96996 гривень та №0 на суму 1195 гривень. 4 липня 2008 року в рахунок забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними кредитними договорами відповідач ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Укрсіббанк» іпотечний договір №0/1 за яким вона передала в іпотеку спірну вищезазначену квартиру.

В звязку з невиконанням позивачем умов кредитних договорів 15 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був вчинений виконавчий напис на суму боргу за кредитом. 18 грудня 2009 року Дніпровським ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження ВП№16618711 про звернення стягнення на нерухоме майно спірну квартиру на користь АКІБ «УкрСиббанк».

03 червня 2013 року на виконання виконавчого напису спірна квартира з прилюдних торгів була продана співвідповідачу ОСОБА_2 за 70050 гривень. Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано 04.07.2013 року.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до Дніпровського відділу ДВС ДМУЮ, ПП Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог ПАТ Укрсиббанк, ТОВ Вердикт Фінанс, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування акту про проведення прилюдних торгів

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, ч.2 ст.109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 10 лютого 2016 року по справі №6-2830цс15. Враховуючи вищенаведені норми закону та позицію ВСУ з приводу вирішення даних правовідносин, суд приходить до висновку, що виходячи з аналізу зазначених норм, позовні вимоги за зустрічним позовом також не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відсутні правові підстави для виселення із зазначеної квартири відповідача за зустрічним позовом без надання їй іншого постійного житла.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_7