Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/854/18
провадження: 2/614/276/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

31.10.2018 року Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М., розглянувши у судовому засіданні в смт. Борова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння

В С Т А Н О В И В :

12.09.2018 року позивач звернулася до суду з позовом в якому вказала, що 14 жовтня 1990 р. між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Борівським районним відділом ЗАГС Харківської обл., про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений відповідний запис №57.

Після реєстрації шлюбу сторони деякий час проживали у баби відповідача.

Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у них народилася донька ОСОБА_3. На той час відповідач працював водієм в колгоспі ім. Леніна.

Так як сторони власного житла не мали, проживали на квартирі, в той час був вільний колгоспний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, то їм рішенням правління колгоспу було дозволено тимчасове проживання в цьому будинку з послідуючим викупом.

В 1992 р. вони переїхали у вказаний житловий будинок і стали в ньому проживати.

В січні 1994 р. їм повідомили, що колгосп може продати їм будинок. Вони погодились, але їхніх спільних коштів заплатити за будинок їм не вистачило, тому їм допомогли мати відповідача та батьки позивача.

28 січня 1994 р. між колгоспом ім. Леніна Борівського р-ну та їхньою сім?єю в особі чоловіка - ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями.

Договір купівлі-продажу будинку був оформлений зі згоди позивача на відповідача.

У вказаному будинку сторони проживали однією сім?єю 25 років до травня 2017 р.

Останні роки їхні сімейні стосунки не склалися. В травні 2017 р. позивач стала проживати окремо. Рішенням Борівського районного суду Харківської обл. від 22 серпня 2017 р. шлюб між сторонами розірвано, але позивач до теперішнього часу значиться зареєстрованою АДРЕСА_1, хоча проживає АДРЕСА_2.

В зв'язку з тим, що останнім часом ОСОБА_2 не дає позивачу можливості проживати в їхньому житловому будинку, вважаючи, що якщо він зареєстрований на нього, то позивач не має до будинку ніякого відношення і вимагає, щоб остання виписалась з нього, тому у позивача виникла необхідність визнати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями.

В судове засідання позивач надала заяву про підтримання позовних вимог в частині визнання права власності, від стягнення судового збору та витрат за правову допомогу з відповідача - відмовилася, справу просила слухати без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319 ЦК України, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.60 СК України: «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)».

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України: «Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту».

Згідно ст.63 СК України: «Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними».

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України: «Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу».

Згідно ст.69 СК України: «Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу».

Відповідно до ст.70 СК України : «У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна чоловіка та дружини є рівними».

Згідно ст.328 ЦК України: «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом».

Згідно ст.368 ЦК України: «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю…».

Згідно ст.369 ЦК України: «Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними».

В суді встановлено, що сторони уклали шлюб 14 жовтня 1990 р. (а.с.9).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 28.01.1994 р., продавець правління колгоспу ім. Леніна Борівського р-ну продав, а покупець ОСОБА_2 купив жилий будинок, який займає його сім'я за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 (а.с.11-13).

Відповідно до копії повідомлення КП «Борівське БТІ», станом на 01.01.2013 р. по КП «Борівське БТІ» право власності на домоволодіння АДРЕСА_1. зареєстровано за ОСОБА_2 згідно до Договору купівлі-продажу між ним та колгоспом ім. Леніна Борівського р-ну Харківської обл., посвідчений Борівською ДНК 28.01.1994 за №103 (а.с.14).

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 22.08.2017 р. (а.с.15-16).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань

Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов?язує виникнення у особи суб?єктивного права власності на певні об?єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об?єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, визнання відповідачем позову, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння.

З урахуванням матеріалів справи, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 200, 206, 211, 264, 265, 273, 274, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.60,61,63,68-70, ст.ст.328,368,369 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд, зокрема: житловий будинок, зазначений в технічному паспорті літ. «А», веранда - літ. «а», ганок - літ. «аІ», сарай - літ. «Б», гараж - літ. «В», погріб - літ. «Г», вбиральня - літ. «Д», огорожа №1, розташовані в смт. Борова Борівського району Харківської області вул. Є.Шутька,52.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.