АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 657/473/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук О.В.
Номер провадження 22-ц/791/52/18 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

10 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі договору між сторонами від 08 травня 2007 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300 гривень під 22,80 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з підписанням якої погодилася про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка не виконала, у позові поставлено питання про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2007 року станом на 31 січня 2017 року у розмірі 17498,28 гривні, яка складається з 3584,61 гривні заборгованості за кредитом, 12604,23 гривні заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 809,44 гривні штрафу в процентній складовій.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 17498,28 гривні заборгованості за кредитним договором від 08 травня 2007 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування скарги покликалася на те, що вона є непрацездатною, хворіє, отримує в Україні мінімальну пенсію, з серпня 2014 року вимушено знаходиться у Росії на лікуванні, з'явитися до суду та скористатися правовою допомогою можливості не має, позовну заяву не отримувала, про кредит взагалі згадати не може, оскільки пройшло більше 10 років, отримала його перед Днем Перемоги у 2007 році, банк дарував платіжні картки, потім щомісяця з її пенсії утримував за вказаний кредит по 175 гривень, пенсію за серпень 2014 року взагалі привласнив, про позов даної банківської установи дізналася з інтернетресурсів у квітні 2017 року, цього ж місяця рекомендованим листом з Тюменської області відповідачкою було направлено на адресу суду клопотання про застосування строків позовної давності та вимогу про те, щоб справу без неї не розглядали.

У судове засідання при апеляційному розгляді справи відповідачка не з'явилася, представник позивача вважала скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2007 року ОСОБА_2 було подано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої вона отримала банківську картку з кредитним лімітом 300 гривень з базовою процентною ставкою 22,8 % із зобов'язанням щомісячного погашення заборгованості в розмірі 7 % шляхом внесення коштів на картку особисто або списання банком коштів з її іншого рахунку, строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії кратки, за п.п. 8.6 п. 8 Умов при порушені клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову, за розрахунком позивача заборгованість відповідачки за договором станом на 31 січня 2017 року 17498,28 гривні з вказаними у позові складовими, відповідачкою до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані положеннями договору між ними, ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачці грошові кошти (кредит), а остання зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконала у повній мірі такого обов'язку, з подачею заяви про застосування строку позовної давності відповідачкою фактично визнано вимоги позову обґрунтованими, але такими, що задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обов'язок сплати неустойки.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, він становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, у даному випадку відповідачка мала обов'язок сплачувати в погашення кредиту та процентів періодичні платежі, отже строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного з платежів, за ст. 264 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з наданої до суду апеляційної інстанції виписки по рахунку відповідачки, вона протягом усього спірного періоду неодноразово знімала та вносила грошові кошти на картковий рахунок, останній раз знімала готівку 200 гривень у банкоматі 25 березня 2014 року, перед тим 14 березня 2014 року 90 гривень, останній платіж в погашення заборгованості шляхом переводу між рахунками відповідачки на суму 181,33 гривні було здійснено 26 листопада 2014 року, перед тим на 174,65 гривні 27 жовтня 2014 року, останній термін дії картки було встановлено до травня 2017 року, з позовом до суду позивач звернувся 14 березня 2017 року, календарно три роки до цього відповідають даті 14 березня 2014 року, в межах трьох років перед подачею позову до суду відповідачка двічі користувалася кредитними коштами в сумі 290 гривень та неодноразовими переводами між її рахунками було погашено заборгованість на загальну суму 1240,07 гривні, що у відповідності до положень ст. 264 ЦК України перервало перебіг строку позовної давності, отже позивачем при зверненні з позовом до суду строку давності пропущено не було.

Таким чином заявлені позовні вимоги не були спростовані іншої стороною, вони знайшли своє підтвердження у суді, доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, на неї протягом тридцяти днів з 20 січня 2018 року, - дня складення повної постанови, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик