Справа № 712/7071/16-ц
Провадження №2/712/34/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсним, посилаючись на те, що він являється онуком померлого ОСОБА_6, який помер 12.05.2016 року. За свого життя ОСОБА_6 дуже хворів та після перенесенного інсульту не міг себе обходити сам, пересувався лише в межах своєї квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до медичної довідки КНП «Пята Черкаська міська поліклініка» Черкаської міської ради від 25.03.2016 року ОСОБА_7 стояв на «Д» обліку з діагнозом гепералізований атеросклероз, ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардиосклероз, гіпертонічна хвороба третього ступеню, в зв'язку з чим він потребував сторонньої допомоги. Піклуванням та допомогою за ОСОБА_6 займався його син - ОСОБА_8, який помер 04.03.2016 року, та являється батьком позивача. За життя ОСОБА_8 найняв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які доглядали за ОСОБА_6 та оплачував їм обумовлену грошову винагороду. Після смерті свого батька ОСОБА_8, позивач намагався відвідати свого діда ОСОБА_6, зясувати його потреби та надати йому необхідну допомогу, однак виявилось, що він потрапив під вплив своїх доглядальниць, які за вкрай короткий термін, користуючись незадовільним станом здоров'я ОСОБА_6 та деякими змінами в його психічному стані, викликаними перенесеним інсультом, налаштували його проти нього. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінили замки у квартирі діда і позивач не мав доступу до нього. 23.03.2016 року з цього приводу позивач звертався до Черкаського відділу Головного управління поліції в Черкаській області. На заяву позивача 30 березня 2016 року Інспектором поліції ЧВНП в Черкаській області ОСОБА_9 був винесений висновок, що ніяких ознак кримінальних та адміністративних правопорушень ним не виявлено, при цьому зазначив що неодноразово виходив на адресу, де проживав ОСОБА_6, йому ніхто двері не відкривав. Тобто, з цього приводу інспектор ні з ким не спілкувався.

19.05.2016 року позивач звертався із заявою до Департаменту соціальної політики виконкому Черкаської міської ради з проханням відвідати його діда ОСОБА_6, перевірити умови його проживання та забезпечення, склавши відповідний акт. Але ніякої відповіді так і не отримав.

02 червня 2016 року позивачу зателефонував товариш його діда, який повідомив, що зі слів ОСОБА_2 дід знаходиться в лікарні, однак, його там не було. Потім позивач вирішив звернутись у відділ РАГСУ, щоб взнати чи не помер його дід. В органах РАГСУ повідомили, що ОСОБА_6 дійсно помер 12 травня 2016 року і видали повторне свідоцтво про його смерть. Він намагався зв'язатися про телефону з відповідачами, але вони не відповідали. Потім позивач звернувся до Першої Черкаської державної нотаріальної контори, де йому повідомили, що 29.04.2016 року його дідом ОСОБА_6 складений заповіт на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, позивачу стало відомо, що між його дідом та відповідачками був укладений договір довічного утримання від 30.04.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_6 передавав відповідачам квартиру АДРЕСА_2 у власність по 1/2 частині кожній, а вони зобов'язувались його доглядати. Позивач має сумніви щодо вільного волевиявлення його діда щодо написання заповіту та укладення договору довічного утримання, оскільки він є його єдиний онук і завжди говорив, що свою квартиру залишить йому. До того ж , в зв'язку з паралічем рук дідусь не міг навіть сам себе обходити, тим паче не міг і підписувати якісь документи. На підтвердження цього факту надає до суду копію нотаріально посвідченої довіреності виданої на батькове ім'я, де чітко зазначено, що довіреність від іменні дідуся підписується іншою особою, саме по причинні хвороби довірителя. Тому в нього виникають сумніви взагалі, що даний договір про довічне утримання був оформлений згідно чинного законодавства.

Просить визнати недійсним договір довічного утримання серія та номер 1118 від 30.04.2016 року, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_4 Юрієвною укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В ході розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив та просив визнати недійсним договір довічного утримання серія та номер 1118 від 30.04.2016 року, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_4 Юрієвною укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, ОСОБА_3. Також просив визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 1411 від 29.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_12 заявлені позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, обґрунтовуючи тим, що догляд за померлим ОСОБА_6 на запрошення його сина ОСОБА_8 - ОСОБА_2 почала здійснювати з 2011 року, на допомогу їй у лютому 2012 року було запрошено ОСОБА_3. Сам ОСОБА_8 постійно мешкав та працював за кордоном, у республіці Чехія, тому і доручив догляд за своїм батьком відповідачам. У обовязки відповідачів входило: приготування їжі, прання, закупівля харчів, хатнє обслуговування, фізичні процедури, тощо. За виконання даної роботи вони отримували винагороду від ОСОБА_8, іноді останній доручав своїй колишній дружині ОСОБА_14, яка мешкала на той час у м. Донецьк. Інших членів родини у тому числі і онука - ОСОБА_1 відповідачі не знали і не бачили у помешканні ОСОБА_6 до березня 2016 року. Позивач понад 7 років не відвідував свого дідуся, останній його візит до дідуся був приблизно у 2008-2009 р.р., і то лише для отримання довіреності на право керування автомобілем, що належав ОСОБА_6 Вважають, що заповіт та договір довічного утримання укладено з дотриманням та у відповідності до вимог законодавства, а позовні вимоги вважають незаконними, не підтвердженими належними доказами, побудованими виключно на припущеннях, а тому не підлягають до задоволення.

Третя особа приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що він посвідчував заповіт ОСОБА_6. До нього звернулась одна із відповідачів, він не пам»ятає хто, щодо посвідчення заповіту. Ним був зроблений виїзд додому. ОСОБА_6 підписав заповіт.

Третя особа приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_4Ю.в судовому засіданні пояснила, що до неї звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо посвідчення договору довічного утримання з виїздом на квартиру, так як ОСОБА_6 за станом здоров»я з»явитись не може. Вона була запрошена додому, встановила волевиявлення ОСОБА_6 який сказав, що у нього нікого немає і він хоче зробити договір довічного утримання на доглядальниць. Він був дуже хворою людиною і наполягав якомога швидше це зробити. Рука у нього тремтіла, але він писав сам. Договір довічного утримання був укладений згідно чинного законодавства України.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється онуком ОСОБА_6, який відповідно до свідоцтва про смерть від 03.06.2016 року серії І-СР № 283722 помер 12.05.2016 року.

ОСОБА_8, який помер 04.03.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть являється батьком позивача та рідним сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження.

За життя ОСОБА_6, відповідно до заповіту від 19.01.2004 року, заповів своєму сину ОСОБА_8 квартиру № 69, що знаходиться в будинку за № 130, розташованому по вул. Смілянській в м. Черкаси та легковий автомобіль ВАЗ-2103, 1975 року випуску.

В подальшому, згідно довіреності від 18.04.2012 , посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15 ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_8 керувати, а також розпоряджатися належним йому автомобілем марки ВАЗ 2103, 1975 року випуску, кольору св. синього, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ОРЕВ ДАІ УМВС м. Черкаси 25 травня 1989 року.

Відповідно до медичної довідки КНП «П»ята Черкаська міська поліклініка» Черкаської міської ради від 25.03.2016 року, ОСОБА_6 стояв на «Д»обліку з діагнозом «Гепералізований атеросклероз, ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардиосклероз, гіпертонічна хвороба третього ступеню. Також в даній довідці зазначено, що потребує в постійному сторонньому догляді.

Таким чином із зазначеного вбачається та достовірно встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 хворів та потребував сторонньої допомоги. Піклуванням за ОСОБА_6 займався його син, ОСОБА_8, який домовився з ОСОБА_2 доглядати за хворим батьком та оплачував їм обумовлену грошову винагороду за надані послуги. Даний факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні.

29.03.2016 року ОСОБА_6, на випадок своєї смерті заповів належну йому квартиру № 69, що знаходиться в місті Черкаси у будинку № 130 у рівних частках: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 удома у гр..ОСОБА_6, за адресою АДРЕСА_3.

30 квітня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_16 посвідчено договір довічного утримання, яким ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 належну йому на праві власності квартиру № 69, в будинку під № 130, по вул. Смілянська в м. Черкаси, а відповідачі зобовязалися забезпечувати ОСОБА_6 утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Даний договір також посвідчено у зв»язку з похилим віком довірителя на дому, за адресою АДРЕСА_3.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

12 травня 2016 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.06.2016 року, серія 1-СР №283722.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними ( тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

16.06.2016 року позивач звернувся до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з заявою щодо шахрайських дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Дана заява була внесена в єдиний реєстр досудових розслідувань. Постановою від 29.11.2016 року начальником відділення СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області призначена в кримінальному провадженні посмертну психолого-психіатричну експертизу.

Ухвалою Соснівського районного суду провадження по справі було зупинено до проведення даної експертизи. Сторони в судовому засіданні не заперечували щодо проведення даної експертизи в рамках кримінального провадження.

Згідно висновку судової-психіатричної експертизи № 37 від 26.01.2017 року, яка проведена в рамках кримінального провадження, зазначено, що на час підписання заповіту від 29.03.2016, договору довічного утримання від 30.04.2016, та період, що передував до смерті у ОСОБА_6 відмічалися прояви психічного розладу у зв'язку з судинними захворюваннями головного мозку, наслідками перенесеного мозгового ішемічного інсульту з психоорганічними особистісними розладами, когнітивним зниженням, без продуктивної психопатологічної симптоматики та грубих дефіцитарних інтелектуально-мнестичних розладів, з відміченими після смерті сина проявами декомпенсації, загостренням емоційно-вольових і особистісних розладів, у вигляді опозиційності, ригідності, асенізації психіки та розгубленості, що істотно впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

В досліджуваний період ( після смерті сина ОСОБА_17) в поведінці підекспертного ОСОБА_6 знайшли відображення фактори психологічної пасивності, довіри, залежності, відомості по відношенню до найближчого оточення, а саме доглядальниць ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В цей період у підекспертного ОСОБА_6 були суттєві психотравмуючі переживання: страх за власне майбутнє, невизначеність, пригніченість та розгубленість, пов»язані з відсутністю грошей на оплату доглядальниць, загострене сприяння свого становища, песимістична оцінка свого теперішнього та майбутнього.

В судовому засіданні були допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_18 пояснив, що знає ОСОБА_6 з 1987 року. Приходив до нього спілкувався, купав його та брив після перенесеного інсульту. В квітні 2016 року купав його останній раз. Коли прийшов він говорив йому, що доглядальниці врізали додатковий замок у двері, приходять до нього лише на годину. Жалівся, що дівчата сказали, що викинуть його з квартири. Стан у нього після смерті сина був пригнічений. 11.05.2016 року він зателефонував, ОСОБА_3 сказала, що ОСОБА_6 у лікарні.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона була співмешканкою сина померлого. Знає з 2014 року. Коли помер син ОСОБА_17, вона сповістила ОСОБА_6 та намагалась зайнятись документами щоб виписати ОСОБА_8 із квартири. ОСОБА_6 зателефонував їй та сказав, що в його квартирі поміняні замки. Коли помер ОСОБА_6 про його смерть ніхто не повідомив, хоча у ОСОБА_2 був її телефон.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона колишня дружина сина померлого ОСОБА_8. Останній раз приїздила в м. Черкаси в березні 2016 року, бачила ОСОБА_6 останній раз разом з сином ОСОБА_21, позивачем по справі. Зазначила, що вона особисто пересилала кошти відповідачам за догляд за ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що сім»ю ОСОБА_6 знає давно. Коли ОСОБА_6 захворів, зателефонував та сказав, що попасти до нього вона не зможе, так як замінені замки в квартирі. Жалівся що голодний, не доїдає. Коли помер син ОСОБА_17, вона зателефонувала йому, ОСОБА_6 грубо говорив з нею, сказав щоб вона не телефонувала, так як йому важко говорити.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 знає з 1999 року. Спілкувались. Доглядала його якась жінка. Вона заходила, бачила його, був доглянутий, чистий. Про те, що помер його син він їй не говорив.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що він є дільничим лікарем 5-ї поліклініки. Пам»ятає ОСОБА_6 З 1999 року той хворіє на гіпертонію. В 2008 році відбувся інсульт. По квартирі пересуватись він не міг, а чи тримав ложку він не знає. 09.06.2015 року він з ним розмовляв, хворий був адекватним. Потребував постійного догляду.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 знає з 2011 року. Привела її до нього ОСОБА_20 Стан у нього був поганий. Говорив їй, що у нього велике горе, помер син. Також сказав, що зробив заповіт та договір довічного утримання на доглядальниць які добре за ним доглядають.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всі зібрані по справі докази, суд розцінює саме як доказ того, що в момент підписання як заповіту, так і договору довічного утримання ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій , що слугувало нервове потрясіння смерть свого сина ОСОБА_8.

23.03.2016 року позивач звернувся із заявою до Головного управління поліції в Черкаській області з приводу доступу до гаража батька, який помер 04.03.2016 року. На вказану заяву 30 березня 2016 року Інспектором поліції ЧВНП в Черкаській області ОСОБА_9 був винесений висновок, що ніяких ознак кримінальних та адміністративних правопорушень ним не виявлено, при цьому зазначив що неодноразово виходив на адресу, де проживав ОСОБА_26 йому ніхто двері не відкривав.

Як зазначає позивач, доступу до квартири він не мав, так як відповідачі намагались перешкоджати спілкування його з дідом.

Судом встановлено, що 19.05.2016 року позивач звертався з заявою до Департаменту соціальної політики виконкому Черкаської міської ради з проханням відвідати його діда ОСОБА_6, перевірити умови його проживання та забезпечення, склавши відповідний акт, так як потрапити до квартири він не може.

Таким чином, суд вислухавши сторони та їх представників, свідків , дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку що позивачем доведено в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись: ст.ст. 6, 12, 13, 17, 18, 263, 265 ЦПК України, ст. 203, 215, 225, 744 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.09року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі № 1411 від 29.03.2016року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір довічного утримання № 1118 від 30.04.2016 року, посвідчений приватним нотаіусом ОСОБА_4 Юрієвною укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення" ЦПК України ).

Головуючий: