Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/649/18 Головуючий у 1 інстанції: Андрущенко О.Ю.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що він є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 06.05.1998 року. Разом з ним у вказаному будинку зареєстрована колишня дружина - ОСОБА_3, яка з 20.09.2016 року не проживає в даному будинку.

Враховуючи не проживання відповідачки у згаданому будинку понад шість місяців, та її небажання в добровільному порядку знятися з реєстрації, просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_3 у липні 2017 року звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення.

В позові зазначено, що з 01.03.1997 року по 25.04.2016 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 25.04.2016 року. Від шлюбу мають спільних дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності відповідно до договору дарування від 06.05.1998 року. З жовтня 1998 року вона проживала у вказаному житловому будинку з ОСОБА_4 та спільними дітьми. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 почав виживати її з будинку, кидався з ножем, погрожував розправою, тому була змушена переїхати проживати в інше помешкання - спочатку на орендовану квартиру, а на даний час проживає у своїх батьків. У вказаному будинку залишились її речі та вона має намір продовжити там проживати, оскільки, іншого помешкання в неї немає.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_3 вселилася до будинку, який належить ОСОБА_4 як член його сім'ї, просила усунути перешкоди в користуванні нею житловим будинком АДРЕСА_1, вручити їй ключі від вхідних дверей вказаного житлового будинку та вселити її в житловий будинок АДРЕСА_1 В задоволенні первісного позову відмовити.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про вселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів щодо чинення її колишнім чоловіком перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 06.05.1998 року, який зареєстровано в Реєстрі за № 509 (а.с.6).

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.1997 року по 25.04.2016 року, коли шлюб між ними було розірвано рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 25.04.2016 року № 328/1407/16-ц.(а.с.27).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 виданого Виноградненською сільською радою Токмацького району Запорізької області 14.02.2007 року, актовий запис 01, та серії НОМЕР_2, виданого Виноградненською сільською радою Токмацького району Запорізької області 12.11.1998 року, актовий запис 05, відповідно (а.с.24, 25).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Виноградненської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 21.03.2017 року № 072/02-03-04 та від 18.07.2017 року № 263/02-03-04 ОСОБА_3 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, але фактично за даною адресою не проживає (а.с.26).

Згідно з висновками Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 01.03.2016 року, 16.03.2016 року, 31.03.2016 року, 15.04.2016 року, 21.04.2016 року, 23.05.2016 року, 03.06.2016 року, 08.07.2016 року, 04.09.2016 року, 07.09.2016 року, 01.12.2016 року ОСОБА_3 неодноразово зверталася до органів поліції з приводу вчинення ОСОБА_4 сварок, перебування його в алкогольному сп'янінні та погроз фізичною розправою (а.с.28-34).

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одна із найважливіших соціально-економічних прав громадянина України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний огляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я і добробуту її самої та її родини».

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 на час розгляду справи не перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, не веде з ним спільне господарство.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин х власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Зі справи вбачається, що тимчасова відсутність ОСОБА_3 , яка набула право користування спірним житлом на підставі ст. 156 ЖК України була обумовлена поважними причинами, оскільки колишній чоловік створив їй перешкоди в користуванні житловим будинком.

Крім того, з рішення суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проте суд відмовив у задоволенні зустрічного позову щодо вселення ОСОБА_3 у житловий будинок АДРЕСА_1

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог щодо вселення в спірне житлове приміщення.

За викладених обставин ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року по цій справі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житлом та вселити у житловий будинок АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: