Справа № 559/1677/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 жовтня 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог: Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що їй на підставі Свідоцтва на право власності на спадщину за Законом від 22.07.2003 №1450921 та Витягу з державного реєстру речових на нерухоме майно від 22.07.2003 №1063663 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1

Згідно довідки про склад сім'ї виданої «Центром надання адміністративних послуг у м. Дубно» Дубенської міської ради від 06.08.2018 № 07-01-20/2381 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. власник будинку, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 рідний племінник.

З 2011 року ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку понад 7 (сім) років, у зв'язку з виїздом за кордон в пошуках роботи. З моменту виїзду за кордон відповідач фактично не проживає, не надає позивачеві фінансової допомоги у сплаті комунальних платежів, а також не бере участі фізичною працею в належному утриманні і поточному ремонті житла, особистих речей в будинку немає і взагалі житловим будинком він не цікавиться.

Розмір пенсії позивача не дозволяє їй забезпечити лікування, харчування та оплату платежів за природний газ, воду, електроенергію, вивіз сміття, утримання садиби в належному стані, а при зверненні за отриманням субсидії їй було відмовлено, по причині наявності запису в Домовій книзі про приписку за вищевказаною адресою на житловій площі працездатного ОСОБА_2.

Тому, вважає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 21,25). Заяв, клопотань, пояснень, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в позові: що відповідач дійсно не проживає в будинку позивача впродовж останніх семи років.

Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд постановив ухвалу і вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за Законом від 27.06.2003 ВАМ №403011 (а.с. 6,7).

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої «Центром надання адміністративних послуг у м. Дубно» Дубенської міської ради від 06.08.2018 № 07-01-20/2381 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.н. власник будинку, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 рідний племінник (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

За таких обставин, позовні вимоги щодо покладання обов'язку на державі органи зняти відповідача з реєстраційного обліку є за вими, оскільки сам факт визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації в силу закону.

Суд враховує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачці, відповідач ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку з 2011 року, його особистих речей в будинку немає, проте продовжує перебувати на реєстраційному обліку, що порушує право позивача, тому позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, в частині позовних вимог щодо зняття з реєстраційного обліку у вказаному будинку необхідно відмовити, так як факт визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття останнього з реєстрації.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71, 150, 156, 163 ЖК УРСР, ст.41 Конституції України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог: Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони: позивач: ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_2; відповідач ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_3, НОМЕР_1. Третя особа без самостійних вимог: Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради, місцезнаходження: вул. Кирила і Мефодія, 16, м. Дубно, Рівненської області, .

Суддя: