233 № 233/4328/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 21/73, в якій з 25 липня 2005 року зареєстрований її син ОСОБА_2 В червні 2012 року ОСОБА_2 з метою отримання освіти виїхав до ОСОБА_3 Федерації, де залишився після закінчення навчання з метою постійного проживання. 18 лютого 2016 року ОСОБА_2 отримав громадянство ОСОБА_3 Федерації, постійно мешкає в м.Белгород та не має наміру повертатися. Позивач просить визнати відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 21/73, оскільки його реєстрація має наслідком нарахування надмірних комунальних послуг та порушує її права як власниці на оформлення субсидії на сплату вартості комунальних послуг та вільне володіння належним майном.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала заявлені позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за позовом ОСОБА_1 за його відсутності, в повному обсязі визнає позовні вимоги про визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Оскільки позов визнаний відповідачем, суд відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України дійшов висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

З*ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (а.с.5-8) є власницею квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 21/73 відповідно до договору купівлі-продажу від 28 серпня 1992 року (а.с.16).

В зазначеній квартирі, окрім власниці, зареєстрований відповідачі по справі ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи адресною довідкою (а.с.23-24).

Відповідно до актів перевірки паспортного режиму від 05 лютого 2018 року, від 16 серпня 2018 року ОСОБА_2 з 27 липня 2005 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але з 2012 року в зазначеній квартирі не мешкає (а.с.17,18).

Як вбачається з копії паспорта відповідача ОСОБА_2, він є громадянином ОСОБА_3 Федерації, з 07 жовтня 2016 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13-15).

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстави стверджувати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні; також у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачем обставин або добровільності їх визнання.

Дослідивши вищевикладені докази у сукупності та зясувавши позицію відповідача ОСОБА_2, який визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що відповідач з власної волі змінив своє місце проживання, понад один рік без поважних причин не мешкає в належній позивачці квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, отже ОСОБА_2 слід визнати особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 21/73.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 352 гривні 40 копійок.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 не зверталась із клопотанням про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, у суду відсутні підстави для вирішення цього питання під час ухвалення судового рішення по справі. Позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду із клопотанням про повернення з державного бюджету 50% судового збору в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст.317, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України керуючись ст. ст. 4,19, 200, 259,263, 264, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 21/73.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 жовтня 2018 року.

Суддя