АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/935/18 Головуючий у 1 інстанції - Миколаєць І.Ю.
Унікальний №759/8530/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 1 000 грн. щомісячно до припинення дитиною навчання або досягнення нею 23 років, а також просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на навчання у розмірі Ѕ частини від його вартості.

Послалась на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні матері. Зазначала, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини. При цьому, дитина навчається на денній формі навчання у Державному університеті телекомунікацій, у зв'язку з чим зазнає значних витрат та потребує матеріальної допомоги батька.

В ході розгляду справи, по досягненню повноліття ОСОБА_2 набула процесуальний статус позивача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2017 року та до досягнення дитиною повноліття з урахуванням раніше сплачених відповідачем коштів. Стягнуто також з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 07.06.2017 року та до закінчення нею навчання у Державному університеті телекомунікацій.

У задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на доводи позовної заяви та на постанову Верховного Суду України по справі №6-1489цс17 від 13.09.2017 року, просить зазначене рішення суду змінити в частині відхилених позовних вимог шляхом ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що витрати, які просить стягнути позивач, не є додатковими в розумінні норм чинного законодавства.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів не оскаржується, колегія суддів вважає за можливе переглянути в апеляційному порядку рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року лише в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.1998 року по 25.12.2013 року.

Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час є студенткою другого курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва Державного університету телекомунікацій.

Відхиляючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів виходив з того, що відповідні витрати вже включені до розміру аліментів, стягнутих на утримання дитини, що продовжує навчання.

Так, за змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Колегія суддів не вважає за можливе врахувати постанову Верховного Суду України по справі №6-1489цс17 від 13.09.2017 року, на яку посилається скаржник, оскільки зазначена постанова прийнята за результатами вирішення спірних правовідносин, які є відмінними від тих, що складають предмет розгляду даної справи.

Так, при розгляді справи №6-1489цс17 не було заявлено позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в порядку ст. 199 СК України, а єдиною позовною вимогою було стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В даному ж випадку, позивачами, в тому числі, заявлена позовна вимога в порядку ст. 199 СК України, яка судом задоволена, а в розмір стягнутих аліментів включено, зокрема, вартість навчання, підручників та проїзду до навчального закладу.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину за правилами ст. 185 СК України - відсутні, а тому, колегія суддів вважає що судове рішення ухвалене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2018 року.

Головуючий

Судді