Справа № 537/5619/17
Провадження №2/537/241/2018
У х в а л а

"22" січня 2018 р. суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ОСОБА_4, звернулась до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на квартиру 88 в будинку 1-В корпус 3 по вулиці Садовій в селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, вартістю 100 000 грн.; 1/2 частину квартири 108 в місті Кременчуці по вулиці Набережна Лейтенанта Дніпрова, будинок 51, вартістю 250 000 грн.; на 1/2 частину автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 150 000 грн.; припинити право власності ОСОБА_3 на його частку в квартирі 88 в будинку 1-В корпус 3 по вулиці Садовій в селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Виділити у власність відповідача: квартиру 233 в будинку 1-В корпус 2 по вулиці Садовій в селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області вартістю 100 000 гри., та припинити її право власності на частку в даній квартирі; на 1/2 частину квартири 108 в місті Кременчуці по вулиці Набережна Лейтенанта Дніпрова, будинок 51, вартістю 250 000 грн.; на 1/2 частину автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1,8 І, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 150 000 грн.; судові витрати стягнути з відповідача, її від сплати судового збору звільнити.

Суддя, перевіривши матеріали позову, встановив наступне.

15 грудня 2017 набув чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільно-процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Згідно із частиною 3 статті Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 11 частини 1 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом 14 грудня 2017 року, тобто на момент чинності Цивільно-процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

Так, згідно із частиною 4 статті 119 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року), позовна заява повинна відповідати вимогам, встановленим законом.

Частиною 1 статті 114 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року) встановлено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його чатсини.

Позивач обґрунтовує своє звернення до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області тим, що на його території знаходиться майно, яке має більшу вартість, а саме квартира АДРЕСА_1 вартістю 250 000 грн., тоді як жодного документу на підтвердження перебування зазначеного вище майна у власності сторін та вартості останнього не надає.

Приймаючи до уваги місцезнаходження іншого нерухомого майна, що підлягає розподілу, а саме двох квартир, розташованих на території Києво-Святощинського району Київської області та наявних в позові документів, що свідчать про вартість останнього, суддя приходить до висновку про порушення позивачем визначених цивільно-процесуальним законодавством правил виключної підсудності, оскільки основна частина спірного майна, із врахуванням вартості останнього, знаходиться за межами території Крюківського району міста Кременчука Полтавської області.

Пунктом 2 частини 1 статті 80 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року) передбачено, що у позовах про право власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна.

Однак, будь яких належних в розумінні Цивільно-процесуального кодексу України доказів на підтвердження ціни позову в розмірі 500 000 грн., позивачка не надає, тоді як зі змісту позовної заяви та додатків до неї можливо зробити висновок, що визначена позивачкою вартість нерухомого майна є її особистим припущенням, будь яким чином не обґрунтована, оскільки документи, що підтверджують вартість квартири в місті Кременчуці Полтавської області взагалі відсутні, а докази, надані позивачем на підтвердження вартості двох квартир, розташованих на території Києво-Святощинського району Київської області, взагалі свідчать про значно більшу вартість останніх, ніж та, що була зазначена позивачкою при зверненні до суду в розмірі 100 000 грн. кожна.

Наведе вище, а саме необґрунтованість позивачем ціни позову, позбавляє суд можливості визначити правильність суми судового збору, що повинен бути сплачений до суду, та фактично перешкоджає судді виконати вимоги чинного законодавства в частині зазначення в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху точної суми судового збору, а також перевірити доводи позивача в частині розгляду справи за правилами виключної підсудності в приміщенні Крюківського районного суду міста Кременчука, із врахуванням наведеної останньою вартістю квартири в місті Кременчуці Полтавської області.

Згідно із положеннями частини 5 статті 119 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року), до позовної заяви додається документ? що підтверджує сплату судового збору.

Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), а саме частиною 4 передбачені ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Так, згідно із зазначеною нормою Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (станом на день подання позивачем позову до суду сума судового збору рахувалася виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 1 600 грн. 00 коп. (0,4 розміру 640 грн. 00 коп.)

Клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору є незаконним та необґрунтованим, оскільки наведені останньою підстави у вигляді самостійного утримання дитини, не є в розумінні вимог Цивільно-процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір» достатніми для звільнення позивача від сплати судового збору.

Окрім того, суддя також вважає за необхідне зазначити щодо незрозумілості та наявності фактичних помилок в резолютивній частині позовної заяви в частині визначення позивачем способу розподілу майна в частині зазначення обєктів спільного майна подружжя, що підлягає розподілу.

Частиною 1 статті 121 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року) передбачено, що суддя встановивши, що заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 Цивільно-процесуального кодексу України або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для виправлення вищезазначених недоліків, а саме: надати суду докази, що підтверджують дійсну вартість майна, яке підлягає розподілу, для визначення ціни позову і, виходячи з розміру останньої, сплатити судовий збір, що складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (станом на день подання позову до суду); надати до суду правовстановлюючі документи на квартиру в місті Кременчуці Полтавської області для вирішення питання підсудності; привести резолютивну частину позовної заяви у відповідність цивільно-процесуальному законодавству, що регламентує зміст позовної заяви.

Одночасно розяснює, якщо позивач у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 119 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року), позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись статтями 119, 121 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року), Розділом ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення, зазначених в ухвалі суду недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити позивачу, якщо вона у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 119 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 2004 року), позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Д.О. Зоріна