Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-6097/08 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року

Апеляційний суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 09 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Чішман Л.М. у місті Житомирі,

у цивільній справі № 2-6097/08 за позовом Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» в особі Житомирського ЦРВ ПАТ «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості

встановив:

У вересні 2008 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, в якому після збільшення позовних вимог просив винести рішення про розірвання кредитного договору та стягнення з них солідарно заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29 360,49 грн та судові витрати, які складаються із судового збору й витрат на інформаційно-технічне забезпечення. В обґрунтування позову зазначив, що 22.10.2007 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 20 000,00 грн на споживчі цілі строком до 21 жовтня 2009 року за умовами щомісячного часткового погашення, сплати відсотків за користування кредитом. В забезпечення вказаного договору 22 жовтня 2007 року позивачем було укладено договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якими вони взяли на себе обов'язок відповідати за порушення ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. Однак, відповідачі умови договорів не виконують, своєчасно кошти не повертають, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23 грудня 2008 року позов задоволено в повному обсязі.

09 листопада 2017 року внаслідок подання заяви ОСОБА_2 про перегляд вищевказаного заочного рішення Богунським районним судом винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Мегабанк» про розірвання кредитного договору № 88-05П/2007 та солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 29 360,49 грн. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання сплати судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник банку подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині вимог до ОСОБА_2 та стягнути заборгованість солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у повному обсязі та розірвати кредитний договір. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при постановленні рішення суд неповно з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для справи. Зокрема, суд неправомірно задовольнив заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, а також безпідставно взяв до уваги висновки судової почеркознавчої експертизи, які є недостовірними внаслідок допущених при її призначенні та проведенні порушень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального судочинства, відзначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст.ст. 526, 611, 653, 1054 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2007 між ВАТ «Мегабанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 88-05П/2007, за яким відповідач отримав кредит в сумі 20 000,00 грн строком до 21.10.2009, за умови щомісячного часткового погашення тіла та відсотків кредиту.

22.10.2007 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Мегабанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 88-05П/2007-п-1, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його обов'язків, що виникли з кредитного договору № 88-05П/2007 від 22.10.2007.

22.10.2007 між ВАТ «Мегабанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 88-05П/2007-п-2, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з кредитного договору № 88-05П/2007 від 22.10.2007.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не здійснює платежі по кредиту виникла загальна заборгованість на суму 29 360,49 грн, що складає суму кредиту 18 966 грн, нараховані відсотки 7 739,50 грн, пеню за недотримання строків сплати нарахованих відсотків 957,14 грн та штраф 1 697,85 грн, позивач у відповідності до вимог договору використовуючи своє право, визнав термін кредиту таким, що настав і вимагає погашення залишку кредиту, тому звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України належним чином були виконані взяті на себе зобов'язання перед позичальником за кредитним договором.

У той же час, в порушення умов цього договору, позичальник припинив сплачувати кредит та проценти за його користування, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунками, наданими позивачем на обґрунтування своїх вимог.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував та не сплачував належні платежі вчасно, в наслідок чого станом на 23.12.2008 виникла заборгованість на загальну суму 29 360,49 грн, яка складається з суми кредиту 18 966 грн, нарахованих відсотків 7 739,50 грн, пені за недотримання строків сплати нарахованих відсотків 957,14 грн та штрафу 1 697,85 грн.Судом правильно встановлено, що позивач згідно умов договору має право вимагати дострокового погашення залишку кредиту, тому наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості з відповідача ОСОБА_1 та розірвання кредитного договору.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3, суд першої інстанції не дослідив наявні матеріали справи, а саме на а.с. 55 та а.с. 81 містяться конверти, які були направленні на адресу ОСОБА_3 та повернулись з поміткою «помер», на що суд першої інстанції при перегляді заочного рішення уваги не звернув, проігнорувавши вимоги ст. 37 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення).

Так, під час апеляційного розгляду судом встановлено, що згідно наданих відомостей Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актовим записом про смерть № 6 від 25 листопада 2017 року (а.с. 180).

Згідно повідомлення Олевської державної нотаріальною контори спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 244).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2018 року провадження в частині вимог ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3 закрито у зв'язку зі смертю останнього.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2, суд першої інстанції при винесенні рішення взяв за основу висновок судової почеркознавчої експертизи від 12.07.2017 № 1/595, за результатами якої підпис від імені ОСОБА_2, який розміщений у договорі поруки від 22 жовтня 2007 року № 88-05П/2007-п-2 в графі «поручитель _________ ОСОБА_2» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. З матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись з висновками судової почеркознавчої експертизи від 12.07.2017 № 1/595, позивачем клопотання про повторну (додаткову) експертизу не заявлялося. Не містить такого клопотання і апеляційна скарга. За таких обставин, коли матеріали справи не містять вимоги про визнання договору поруки між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 недійсним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для перегляду заочного рішення суду та недостовірності результатів почеркознавчої експертизи, оскільки останні правового значення для вирішення даного спору не мають.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.10.2007 з метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 88-05П/2007-п-2, відповідно до якого поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1, що випливають із договору кредиту (а.с. 10). У договорі зазначено, що він діє до повного виконання зобов'язання Боржника за Кредитним договором (п. 5.1.).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при вирішенні спорів про припинення поруки суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Оскільки позичальник свої зобов'язання не виконував, банк 29.01.2008 направив відповідачам вимогу № 65 щодо погашення заборгованості, а в разі її невиконання розірвання кредитного договору. Проте, з позовом до суду позивач звернувся тільки 23 вересня 2008 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 559 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про припинення поруки за договором № 88-05П/2007-п-2 від 22.10.2007, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором № 88-05П/2007 від 22 жовтня 2007 року в сумі 29 360,49 грн та судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Крім того, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та роз'яснень, що містяться у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача 338,82 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а також 1 600,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 09 листопада 2017 року скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення позовних вимог.

Розірвати кредитний договір № 88-05П/2007 від 22 жовтня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором № 88-05П/2007 від 22 жовтня 2007 року, яка станом на 23 грудня 2008 року складає 29 360,49 грн, а саме:

-заборгованість за кредитом 18 966,00 грн;

-заборгованість за відсотками 7 739,50 грн;

-пені за недотримання строків сплати нарахованих відсотків 957,14 грн;

-штрафу за невиконання прийнятих на себе зобов'язань 1 697,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» судовий збір у розмірі 338,82 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» 1 600,00 грн сплаченого судового збору.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_2 відмовити з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складено 30.01.2018