Справа №173/2139/17
Провадження №2/173/246/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В

За участю позивача ОСОБА_1Д

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнана права на земельну ділянку (пай) та виділ паю в натурі ,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2017 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19 січня 2018 року .

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 19 січня 2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених позовних вимог просить визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.48 га., вартістю 113737 грн., 15 коп., із земель колишнього КСП «Заріччя» розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_3, померлої 05 вересня 1996 року та зобов'язати ОСОБА_2 сільську раду Верхньодніпровського району Дніпропетровської області виділити їй в натурі земельну ділянку (пай) площею 4.48 га., вартістю 113737 грн., 15 коп., на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 05 вересня 1996 року померла її мати ОСОБА_3, яка постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері. 15.11.1975 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, та змінила своє дівоче прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4.

Вона проживала з матір'ю на час її смерті в с. Заріччя по вул. Б.Хмельницького. 12 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Після смерті матері вона як єдиний спадкоємець отримала спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою.

За життя її мати мала право на земельну ділянку (пай) з земель колишнього КСП «Заріччя», але про даний факт їй було невідомо. Тому вона раніше не внесла відомості нотаріусу при прийнятті спадщини на дане спадкове майно.

В управлінні держгеокадастру вона отримала довідку про те, що її мати ОСОБА_3, дійсно була включена до списків до державного акту про право колективної власності на землю КСП «Заріччя» від 31.03.1995 року, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю ВД № 0007, але не значиться у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видавався членам КСП «Заріччя», що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач, представник ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився подавши заяву про час та місце розгляду спраив повідомлений належним чином.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено з матеріалів справи, 05 вересня 1996 року померла мати позивачки ОСОБА_3, яка постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою ОСОБА_2 сільської ради від 24.10.2017 року.

Позивач є донькою померлої ОСОБА_3, та спадкоємцем за законом першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про народження. 15.11.1975 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, та змінила своє дівоче прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В подальшому позивач ще реєструвала шлюб з іншим чоловіком, але свого прізвища ОСОБА_4 не змінювала.

Позивач проживала з матір'ю на час її смерті в с. Заріччя по вул. Б.Хмельницького. 12 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради від 24.10.2017 року.

Після смерті матері позивач як спадкоємець за законом отримала спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою, що підтверджується копією свідоцтва про спадщину від 17.10.2001 року.

Судом встановлено, що за життя мати позивача мала право на земельну ділянку(пай) з земель колишнього КСП «Заріччя», але про даний факт позивачці було невідомо, тому вона раніше не внесла відомості нотаріусу при прийнятті спадщини на дане спадкове майно

Як вбачається з матеріалів справи мати позивачки працювала спочатку в артілі ім. Калініна, потім дана артіль об'єдналась з іншими артілями і у 1959 році отримала назву колгоспу ім.. Калініна Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується архівними довідками. В колгоспі ім. Калініна мати позивачки ОСОБА_3Т,. працювала та була членом колгоспу до 1964 року, потім вийшла на пенсію, що підтверджується архівними довідками, повідомленнями, копіями протоколів загальних зборів колгоспу ім. Калініна. В подальшому колгосп Калініна був реорганізований в КСП «Заріччя»

Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Заріччя» проводилось у 1995 році. Державний акт серії ДП № 0007 на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» виданий 31 березня 1995 року, що підтверджується повідомленням Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області. Згідно даного повідомлення - ОСОБА_3, значиться у списках до Державного акту про право колективної власності на землю КСП «Заріччя». Але не значиться у книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видавався членам КСП «Заріччя»

Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай0 в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що мати позивача за життя мала право на отримання земельної ділянки (паю), так як працювала та була членом колгоспу, а на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства була пенсіонеркою із числа членів даного господарства. Також мати позивача була включена до списків осіб до Державного Акта про право колективної власності на землю, що мають право на отримання земельної ділянки (паю), виданого КСП «Заріччя». Тобто, станом на 31.03.1995 року, на час розпаювання земель, мати позивача була живою та у неї виникло право на земельну частку (пай), але сертифікат на земельну ділянку мати позивачки не отримала, так як на час їх видачі вже померла.

Позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті матері , а саме на земельну ділянку (пай). Проте, постановою приватного нотаріуса від 10.11.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на отримання земельної ділянки (паю), так як є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, яка працювала та була членом колгоспу, а на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства була пенсіонеркою. Була включена до списків осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю). Тобто у ОСОБА_3Т,. за життя виникло право на отримання земельної ділянки (паю) при розпаюванні земель КСП «Заріччя». Дане право може бути успадковане позивачкою, як спадкоємицею першої черги, яка на даний час вже прийняла частину спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3

Відповідачем дане право позивача визнається.

Суд зазначає, що отримавши право на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Враховуючи позицію відповідача яким позовні вимоги визнаються в повному обсязі та згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України встановивши наяґвніцсть законних підстав , вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачами є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Судом встановлено наявність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП «Заріччя» розміром 4.48 умовних кадастрових одиниць

Виходячи з вищевикладеного суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання такого права за позивачем.

Заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання відповідача виділити їй земельну ділянку в натурі на думку суду задоволенню не підлягають. Так як виділення земельної ділянки в натурі здійснюється відповідно Закону України, «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/», тому дане питання судом в рамках даної позовної заяви не вирішується. Так як визнання за позивачкою права на земельну ділянку (пай) є підставою для виділення позивачці даної земельної ділянки в натурі. І лише при відмові позивачу в подальшому виділити земельну ділянку на місцевості позивач може звертатись з даними вимога до суду. Тому позовні вимоги в цій частині на думку суду є передчасними.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1137.37 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідачів у порушенні права позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України , суд - .

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) та виділ паю в натурі - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) розміром 4.48 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Заріччя» серії ВД № 0007, виданого 31 березня 1995 року в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 сільську раду Верхньодніпровського району Дніпропетровської області виділити в натурі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, земельну ділянку (пай) площею 4.48 га., вартістю 113737.15 грн., на території ОСОБА_2 сільської ради - відмовити

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1137.00 грн., покласти на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29.01.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 29.01.2018

Оприлюднене 01.02.2018

Рішення набирає законної сили 01 березня 2018 року