Провадження № 2/243/1040/2018
Справа № 243/1609/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю., Плаксіній Є.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. 15 червня 2018 року ПАТ КБ «Приват Банк» уточнив позовні вимоги до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5710,93 грн. за кредитним договором №б/н від 11 травня 2007 року та судові витрати у справі. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 - позичальник звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 11 травня 2007 року, згідно із якою отримала кредит у розмірі 13 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те. що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1,2.4, «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких позичальник при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Під борговими зобов'язаннями сторони узгодили зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п. 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг».

На підставі п. 2.1.1.12.2 в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

В разі якщо, в дату нарахування відсотків клієнт використав всю суму кредиту, Сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків.

Базік нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Одночасно, пунктом 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1,3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 1.1.2.1.5. до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та яро здійснені операції по картрахункам, але на підставі п. 1.1.5.2 Умов та Правил не отримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно із п. 2.1.1.12.2.1, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно із п. 2.1.1.12.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням.

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці ОСОБА_3 мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 04 лютого 2017 року.

Спадкоємцем який постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини є відповідач ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

На виконання вимог зазначеної норми закону, позивачем 28 січня 2017 року була направлена претензія кредитора до Першої Слов'янської державної нотаріальної контори,

22 лютого 2017 року позивачем було отримано відповідь Першої Слов'янської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ "Приватбанк".

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

При цьому, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

21 вересня 2017 року до спадкоємця, ОСОБА_2, позивачем було направлено лист-претензію, згідно із якою позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Згідно із абзацом 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразовою платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Станом на дату смерті позичальника, її заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 11 травня 2007 року становить - 5710,93 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з:

- тіло кредиту - 2708,11 грн.;

- проценти за користуванням кредитом - 3002,82 грн.

У зв'язку із наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати.

З листа АТ КБ «Приватбанк» від 07.07.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що заперечує проти задоволення позову. Посилається на частину 2 статті 1281 ЦК України, відповідно до якої Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. З огляду на викладе оскільки банк направив йому лист 18 вересня 2017 року вважає, що банком пропущено строк звернення з даним позовом. Також зазначив, що спадщину пысля смерты дружини не оформлював. Крім того посилався на те що банком було зроблено незрозумілий та незаконний розрахунок заборгованості, з огляду на викладене просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, просив суд відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

У судовому засіданні із достовірністю встановлено, що 11 травня 2007 року відповідно до укладеного договору № б/н від 11 травня 2007 року, ОСОБА_3 отримала від позивача кредит в розмірі 13 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те. що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 4, 4 з.б.).

Судом встановлено, що кредитний договір № б/н від 11 травня 2007 року складається із підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання.

Згідно із п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1,2.4, «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Під борговими зобов'язаннями сторони узгодили зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п. 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг». На підставі п. 2.1.1.12.2 в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо, в дату нарахування відсотків клієнт використав всю суму кредиту, Сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Базік нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Одночасно, пунктом 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Відповідно до п. 1.1.2.1.5. до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та яро здійснені операції по картрахункам, але на підставі п. 1.1.5.2 Умов та Правил не отримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно із п. 2.1.1.12.2.1, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно із п. 2.1.1.12.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом (а.с. 5-38).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48).

На день смерті позичальника ОСОБА_3 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, постійно проживав відповідач ОСОБА_2, що стверджується відмітками про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в їх паспортах (а.с. 46 з. б., 47 з. б.).

Позивачем 28 січня 2017 року була направлена претензія кредитора до Першої Слов'янської державної нотаріальної контори (а.с. 51).

22 лютого 2017 року позивачем було отримано відповідь Першої Слов'янської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 52).

21 вересня 2017 року до спадкоємця, ОСОБА_2, позивачем було направлено лист-претензію, згідно із якою позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано (а.с. 53-57).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № б/н від 11 травня 2007 року, станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 становить - 5710,93 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з:

- тіло кредиту - 2708,11 грн.;

- проценти за користуванням кредитом - 3002,82 грн. (а.с. 124).

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

23.01.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив до спадкоємця лист-претензію, з вимогою сплатити заборгованість позичальника, яка померла 04.08.2016 року, перед банком в повному обсязі.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

При цьому згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2ст. 1281 ЦК України.

Разом з тим на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.01.2017 року звернувся до Першої Слов'янської державної нотаріальної контори з претензією кредитора та 02.02.2017 року отримана відповідь в якій значилось, що за заявою претензією заведена спадкова справа № 30/2017.

Таким чином, позивач заявив претензію до спадкоємців спадкодавця у строк, передбачений ст. 1281 ЦК України.

З огляду на викладене суд не приймає твердження відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до спадкодавця у передбачений ст. 1281 ЦК України строк, у зв'язку із їх безпідставністю.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Приписами частини 1 статті 1054 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши ОСОБА_3 кредитні ресурси.

Втім, ОСОБА_3 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

З огляду на наведене суд доходить висновку, що ОСОБА_3 порушувалися умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. У зв'язку із цим, суд визнає, що позичальник в односторонньому порядку відмовилась від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором.

В матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що ОСОБА_3 вживала заходи для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку із чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором, у зв'язку із чим по кредитному договору утворилась заборгованість. Враховуючи положення ст. 1218 ЦК України, згідно із якими до складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також те, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов судом задоволений, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору який був сплачений позивачем при зверненні до суду із даним позовом, а саме в розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 223, 259, 263 - 265, 273, 315 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: не встановлено, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Слов'янським МВ ГУМВС України в Донецькій області 27 липня 2011 року, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», розташованого за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, на рах. № 3111, заборгованість за кредитним договором б/н від 11 травня 2007 року, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 складається з тіла кредиту в сумі - 2708 грн. 11 коп., та процентів за користуванням кредитом в розмірі - 3002 грн. 82 коп., а в загальній сумі становить - 5 710 (п'ять тисяч сімсот десять) грн. 93 коп., а також судовий збір в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 31 жовтня 2018 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов