Провадження № 2/127/4154/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Середі Ю.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, моральної шкоди та упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що між сторонами 01.02.2017 року був укладений договір нежитлового приміщення - кафе-бар «Пума», яке розташоване на першому поверсі приміщення по вул. Д.Нечая, 15 в м. Вінниці без підвалу та мансардного поверху, загальною площею 219,6 м.кв. Зазначене приміщення належить позивачу на праві приватної власності, згідно з реєстраційним посвідченням ВБТІ від 12.04.2007 року. Строк оренди приміщення визначався на три роки з 01.02.2017 року по 01.02.2020 року.

Відповідно до умов договору, відповідач ОСОБА_5 був зобов'язаний використовувати дане приміщення за призначенням, додержуватись правил користування приміщенням та прибудинковими територіями, своєчасно вносити орендну плату, розмір якої згідно з п. 2.1. договору оренди складає суму еквівалентну 200 доларам США, що за курсом НБУ становить 5200,00 грн. щомісячно.

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата вноситься не пізніше 25-го числа поточного місяця.

При спробі позивача потрапити у наведене вище приміщення, йому було відмовлено. Пізніше позивачем було встановлено, що відповідач самовільно та на свій розсуд без письмового погодження з позивачем проводив ремонтні роботи, чим порушив п. 4.7. договору оренди.

Відповідач пообіцяв, що почне платити, та все відновить, але систематично не виконував умови договору.

Позивач ОСОБА_4 звернувся із заявою до Лівобережного ВГ ВВП ГУНП у Вінницькі області-за №8674 від 08.04.2017 року щодо протиправних дій відповідача ОСОБА_5 з приводу пошкодження та вивезення обладнання, належного позивачу з вказаного приміщення в невідомому напрямку без погодження з ним.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією від 29.03.2017 року, в якій пропонувалось розірвати договір оренди приміщення, на яку відповідач не відреагував. Прохання сплатити суму заборгованості у розмірі еквівалентному 1000,00 доларів США, тобто 26000,00 грн. - відповідач ігнорує.

Відповідно до висновку спеціаліста TOB «Подільський Експертний Центр» №1-м.з. від 29.05.2017 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт, що включає вартість матеріалів, станом на дату проведених дослідження становить 94323,00 грн.

У своєму позові позивач ОСОБА_4 також зазначає, що такими діями відповідач ОСОБА_5 спричинив йому також моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., оскільки завдав йому фізичних, душевних та психічних страждань.

Оскільки відповідач взятих на себе обов'язків за умовами вказаного договору не виконує, орендну плату не сплачував протягом трьох місяців, заподіяв шкоду позивачу внаслідок проведення самовільних ремонтних робіт, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив: розірвати достроково укладений між сторонами 01.02.2017 року договір оренди нежитлового приміщення кафе-бар «Пума», розташованого за адресою: АДРЕСА_1; стягнути на його користь з відповідача суму коштів в розмірі 200000,00 грн. з яких: 94323,00 грн. - за пошкодження приміщення, згідно висновку спеціаліста від 29.05.2017р.; 1000 тис. доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 26300,00 грн. - заборгованість за оренду приміщення; 2400,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 63200,00 грн. - сума штрафу пені; 10000,00 грн. - моральна шкода.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, моральної шкоди та упущеної вигоди, мотивуючи тим, що з 23.01.2017 року між сторонами був укладений усний договір оренди зазначеного нежитлового приміщення, а з 01.02.2017 договір був оформлений у письмовій формі та підписаний сторонами. На вимогу позивача-відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 оплатив за два місяці 400,00 доларів США та 8000,00 гривень за оренду приміщення.

Через незадовільний стан внутрішніх приміщень об'єкту оренди, за пропозицією ОСОБА_4, ОСОБА_5 розпочав ремонт, що складався з придбання будівельних матеріалів, залучення робочих до виконання будівельно-оздоблювальних робіт, тощо. При цьому сторони погодили, що вартість понесених ОСОБА_5 витрат буде врахована в оплату оренди приміщення в подальший період з квітня 2017 року.

ОСОБА_5 було проведено ремонт системи опалення, затрати складали 5000,00 грн. За погодженням з відповідачем ОСОБА_4, будівельною фірмою, яку найняв ОСОБА_5, були виконані ремонтні роботи покрівлі будівлі, на що останній витратив 12000,00 грн. На прокладення та заміну електрокабелю було витрачено 10000,00 грн. На ремонт системи водопостачання та каналізації витрачено 15000,00 грн. На проведення ремонту всередині приміщення витрачено 73000,00 грн. та на роботи і матеріали по оздобленню приміщення ОСОБА_5 було витрачено ще 15000,00 грн. За усіма роботами відповідач ОСОБА_4 спостерігав особисто. Всі виконувані роботи контролював та узгоджував.

Після того як більшість робіт була виконана, ОСОБА_4 почав вимагати від ОСОБА_5 підписання змін до умов договору, а саме: до пункту, відповідно до якого всі, внесені ОСОБА_5 поліпшення та благоустрій орендованого приміщення безоплатно повинні перейти у власність ОСОБА_4 ОСОБА_5 від цієї пропозиції відмовився і ОСОБА_6 заявив, що розриває договір найму в односторонньому порядку. При цьому він відмовився від пропозиції добровільно відшкодувати ОСОБА_5 понесені ним витрати на ремонт та поліпшення приміщення.

ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайські дії ОСОБА_4 і за його заявою було відкрите кримінальне провадження. Щоб спонукати ОСОБА_5 відмовитись від скарг та заяв до правоохоронних органів ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про розірвання договору та відшкодування заподіяної шкоди.

На думку ОСОБА_5, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7, розірванням договору з 29.03.2017 року в односторонньому порядку та погрозами і безпідставними звинуваченнями, примусив його залишити орендоване приміщення, чим заподіяв йому збитки в якості упущеної вигоди в сумі розміром 22000,00 грн.

Як стверджує ОСОБА_5, своїми протиправними діями ОСОБА_4, спричинив йому душевні страждання, оскільки безпідставно обвинуватив його у крадіжці майна, погрожував йому, чим завдав йому моральної шкоди, розмір якої становить 20000,00 грн.

Тому, вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_5 пред'явив до ОСОБА_4 зустрічний позов та просив суд стягнути з останнього на свою користь 148000,00 грн. заподіяної матеріальної шкоди, яка складається з: 18000,00 грн. - оплати за оренду приміщення; 5000,00 грн. - ремонт системи опалення; 12000,00 грн. - ремонтні роботи покрівлі будівлі; 10000,00 грн. - прокладення та заміна електрокабелю; 15000,00 грн. - ремонт системи водопостачання та каналізації; 73000,00 грн. - проведення ремонту всередині приміщення; 15000,00 грн. - роботи і матеріали по оздобленню приміщення.

Крім того, ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 12000,00 грн. упущеної вигоди та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представники позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. Додатково суду пояснили, що приміщення кафе було у нормальному робочому стані коли сторони домовились про його оренду. Дозвіл ОСОБА_5 дійсно надавався, але для здійснення оздоблювальних робіт, а не на капітальний ремонт приміщення, оскільки у цьому потреби не було. Перед здачею вказаного приміщення кафе в оренду, воно було відремонтовано ОСОБА_4 за допомогою родичів та знайомих, що було викликано замоканням стелі та часткової її руйнації через пошкодження покрівлі. Представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що нотаріальне посвідчення договору оренди не було необхідності робити, оскільки текст договору складала вона особисто та договір укладався строком на один рік. Акти передачі приміщення кафе до договору оренди мав підписати відповідач ОСОБА_5 та повернути взамін першого договору. Кошти ОСОБА_5 сплачував два рази до 25.02.2017 року та до 25.03.2017 року по 4300,00 грн. на загальну суму 8600,00 грн. - податок за землю та 8000,00 грн. за електропостачання сплатив наперед. Коштів за оренду приміщення він не сплачував. Тому в березні 2017 року позивач приїхав у кафе «Пума» щоб ОСОБА_5 сплатив хоч якісь кошти та побачив, що кафе у поганому стані, а саме була побита плитка, все обірване, рукомийник побитий, столів всіх на місці не було, люстра побита. ОСОБА_5 пообіцяв, що гроші віддасть до 30-го числа. В квітні 2017 року в кафе позивач не зміг потрапити, оскільки все було замкнуто і ключів ОСОБА_5 не віддав. У приміщення кафе потрапили через магазин, який розташований у тій же будівлі. Після побаченого викликали поліцію та написали заяву про зникнення речей та майна з приміщення кафе. Деякі речі ОСОБА_5 після виклику поліції повернув, зокрема картини. Оскільки з правоохоронних органів надійшла відповідь про те, що між сторонами вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та рекомендація звернутись для вирішення спірного питання до суду, позивач вимушений був подати позов до ОСОБА_5

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги за первісним позовом не визнала та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково суду пояснила, що договір оренди нежитлового приміщення, хоча він і був укладений у письмовому вигляді, не можна вважати укладеним, оскільки сторонами не було дотримано всіх необхідних для цього вимог законодавства, зокрема він не був нотаріально посвідчений та державна його реєстрація не проводилась. Позивач ОСОБА_4 не надав відповідних доказів щодо належності йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, а саме кафе «Пума» станом на момент підписання договору, але стверджував, що такі документи у нього є. Письмовий договір оренди був підписаний сторонами і у подальшому повинен був бути нотаріально посвідчений та зареєстрований, так як сторони мали намір укласти його строком на три роки. Акт прийому-передачі приміщення, який має бути невід'ємною частиною договору оренди, так і не був оформлений та підписаний сторонами, а тому не можна вважати передачею вказаного нежитлового приміщення допуск ОСОБА_4 відповідача ОСОБА_5 у приміщення для здійснення оздоблювальних робіт цього приміщення та приведення його у відповідний стан для подальшої оренди, як і було обумовлено сторонами в усному порядку. Тому підписання договору оренди у простій письмовій формі для відповідача ОСОБА_5 було підставою для початку оздоблювальних декоративних робіт у приміщенні кафе. У подальшому сторони повинні були договір оформити належним чином. ОСОБА_5 мав наміри розташувати у цьому приміщенні заклад громадського харчування, але для цього необхідним було привести приміщення у відповідний стан, оскільки приміщення мало ряд недоліків, які необхідно було усунути. ОСОБА_4 дозволив ОСОБА_5 проводити необхідні для цього роботи та не заперечував проти цього та врахувати витрати на оздоблення приміщення у рахунок сплати орендної плати.

Під час здійснення оздоблювальних робіт приміщення кафе ОСОБА_4 зі своєю дружиною - ОСОБА_1 неодноразово навідувався у приміщення кафе для отримання коштів від ОСОБА_5, зокрема на оплату податку за землю та рахунків за комунальні послуги. При цьому жодного разу не висловив заперечень з приводу оздоблення приміщення.

ОСОБА_5, на виконання умов договору оренди приміщення, сплатив ОСОБА_4 кошти за два місяці 400.00 доларів США та 8000,00 грн. за оренду приміщення.

Через деякий час ОСОБА_4 став вимагати оформити договір нотаріально, але вже на інших умовах, а саме щоб всі поліпшення, зроблені відповідачем ОСОБА_5 у зазначеному приміщенні, перейшли до нього та не зараховувались у рахунок орендної плати. Відповідач ОСОБА_5 на це не погоджувався та був вимушений зупинити оздоблювальні роботи, наполягав на нотаріальному оформленні договору на умовах, які були погоджені між сторонами раніше. Після безпідставного звернення ОСОБА_4 до правоохоронних органів з надуманих підстав про те, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку його майна з приміщення кафе, останній дійшов висновку про неможливість укладення договору оренди, припинив всі роботи у приміщенні та привів приміщення у попередній стан, знявши усі зроблені ним елементи декоративного оздоблення приміщення, які можливо було зняти без його пошкодження. Крім того, був вимушений звернутися із заявою до правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_4, оскільки ніяких речей він не викрадав, частина майна була складена у приміщенні кафе, а інше майно забрав син позивача - ОСОБА_8 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4, що і було встановлено працівниками поліції під час здійснення перевірки за його заявою до поліції. Оскільки позивач ОСОБА_4 пред'явив до нього позов про відшкодування шкоди, якої він не завдавав - не бив плитку, не обдирав стін тощо ОСОБА_5 пред'явив до ОСОБА_4 зустрічний позов, так як вважає, що неправомірними діями останнього йому було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи та матеріали ЖЕО №8674 від 08.04.2017 року, ЖЕО №9423 від 15.04.2017 року, суд дійшов висновку про те, що у задоволені первісного та зустрічного позовів слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що сторонами 01.02.2017 року був підписаний договір нежитлового приміщення - кафе-бар «Пума», яке розташоване на першому поверсі приміщення по АДРЕСА_1 без підвалу та мансардного поверху, загальною площею 219,6 м.кв. Строк оренди приміщення визначався п. 7.1. договору на три роки, а саме з 01.02.2017 року по 01.02.2020 року (а.с. 9-10).

Сторонами визнані та не заперечуються ті обставини, що вказаний договір нотаріально не був посвідчений та його державна реєстрація не проводилась.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 794 ЦК України передбачено, що право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення майнової та моральної шкоди, позивач ОСОБА_4 зазначив обставини пошкодження нежитлового приміщення - кафе «Пума» відповідачем ОСОБА_5, зокрема щодо здійснення останнім поліпшень та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні без його дозволу, що призвело до його пошкодження та втрати ним попереднього стану після того, як відповідач залишив приміщення знявши усі зроблені ним поліпшення. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на висновок спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» №1-м.з. від 29.05.2017 року виготовлений на підставі його звернення та яким визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт, що включає вартість матеріалів, станом на дату проведення досліджень та становить 94323,00 грн. (а.с. 11-16). Крім того, позивач стверджує, що відповідачем було пошкоджено його обладнання та вивезено у невідомому напрямку. З наведеними обставинами заподіяння майнової шкоди позивач пов'язує завдану йому моральну шкоду. Розмір якої він визначив у сумі еквівалентний 10000,00 грн.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з відповідними змінами та доповненнями), містяться роз'яснення про те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

На підставі аналізу наведених вище правових норм, та враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_4 про дострокове розірвання договору оренди вказаного нежитлового приміщення та щодо стягнення заборгованості за оренду приміщення не підлягають задоволенню, оскільки вказаний договір не був укладений між сторонами і не створює прав та обов'язків для сторін.

Також суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність пред'явлених позивачем ОСОБА_4 позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 майнової та моральної шкоди, оскільки як вже зазначалось, сторонами не заперечувалась та визнавалась та обставина, що акт передачі нежитлового приміщення, в якому б був відображений стан приміщення станом на момент підписання договору оренди та допуску до приміщення ОСОБА_5 перед початком здійснення ним оздоблювальних робіт з поліпшення вказаного приміщення, сторонами підписаний не був. Показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтверджуються лише ті обставини, що у вказаному приміщенні здійснювались ремонтні роботи коштами ОСОБА_4 та його родичів та за допомогою вказаних свідків у період часу, який передував даті підписання договору.

Показаннями свідка ОСОБА_12 та поясненнями представників позивача підтверджується ті обставини, що ОСОБА_4 надавав дозвіл на виконання оздоблювальних робіт ОСОБА_5 у вказаному приміщенні, оскільки при неодноразовому відвідуванні ОСОБА_4 приміщення кафе бачив які саме здійснюються роботи та не заперечував щодо їх проведення.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили своїми показаннями, що дійсно демонтували здійснені поліпшення у приміщенні кафе за розпорядженням ОСОБА_5, без пошкоджень приміщення та майна, що у ньому знаходилось. Те, що не можливо було демонтувати без пошкодження, вони залишили, зокрема нанесену на стіни декоративну штукатурку та плитку.

Матеріалми ЖЕО №8674 від 08.04.2017 року за зверненням ОСОБА_4 до Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо прийняття мір до ОСОБА_5 та ЖЕО №9423 від 15.04.2017 року за зверненням ОСОБА_5 до Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо прийняття мір до ОСОБА_4 спростовуються твердження позивача ОСОБА_4 про наявність протиправних дій ОСОБА_5 з приводу пошкодження майна та обладнання останнього. Зокрема, письмовими поясненнями від 08.04.2017 року ОСОБА_8, що містяться у зазначених матеріалах, якими підтверджуються обставини вивезення ним частини майна з приміщення кафе «Пума» за місцем його проживання та перебування частини майна у зазначеному приміщенні кафе (картини, тюлі, люстри, двері тощо).

Висновком спеціаліста ТОВ «Подільський експертний центр» №1-м.з. від 29.05.2017 року, на якій посилається позивач ОСОБА_4, не підтверджується наявність вини ОСОБА_5 у заподіянні шкоди позивачу, так само як і не підтверджується наявність будь-яких його неправомірних дій.

Таким чином, суду не надано та судом не встановлено доказів щодо: наявності безпосереднього причинного зв'язку між будь-якими діями відповідача ОСОБА_5 та завданою позивачу майновою та моральною шкодою; наявності неправомірних дій відповідача; наявності вини вказаної особи.

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, моральної шкоди та упущеної вигоди також не підлягають до задоволення з огляду на такі підстави.

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 посилається на те, що матеріальна та моральна шкода йому була завдана неправомірними діями ОСОБА_4 через порушення ним зобов'язання, оскільки останній в односторонньому порядку розірвав підписаний між ними договір вказаного вище нежитлового приміщення з 29.03.2017 року, примусивши його залишити орендоване приміщення, після чого безпідставно звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що ОСОБА_5 викрав у нього майно та пошкодив орендоване приміщення.

Матеріальна шкода, як стверджує ОСОБА_5, складається із суми коштів сплачених ОСОБА_4 в рахунок оренди приміщення в розмірі 18000,00 грн. та суми коштів витрачених на здійснення ремонтних робіт в розмірі 130000,00 грн. Крім того, на думку ОСОБА_5, через невиконання умов договору оренди ОСОБА_4, останній заподіяв йому збитки в якості упущеної вигоди, розмір якої він визначив в сумі 22000,00 грн.

Як вже було встановлено судом, договір оренди вказаного вище нежитлового приміщення між сторонами не був укладений, а тому не створює прав та обов'язків для сторін з приводу невиконання його умов, зокрема щодо застосування стягнення збитків у якості упущеної вигоди через невиконання умов договору.

Крім того, судом не встановлено та суду не було надано жодних доказів щодо розрахунку розміру такої упущеної вигоди та не наведено обставин з яких відповідач ОСОБА_5 виходив щодо його визначення.

Судом було встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_5 сплатив кошти ОСОБА_4 в розмірі 8000,00 грн. за спожиту електроенергію та 8600,00 грн. - в якості оплати податку на земельну ділянку, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення. Доказів щодо сплати ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_4 коштів у розмірі 400 доларів США, так само як і доказів про сплату коштів на оплату орендної плати в розмірі 18000,00 грн. суду не було надано та судом не встановлено.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 щодо передачі коштів ОСОБА_5 ОСОБА_4 в оплату оренди, оскільки вказаний свідок лише підтвердив факт перерахунку коштів в приміщенні кафе сторонами в купюрах номіналом 100 та 200 грн. Інші обставини йому відомі зі слів ОСОБА_5, зокрема щодо сплати вказаних коштів останнім в рахунок оплати за користування приміщенням кафе.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 не допитувався в якості свідка, оскільки таких клопотань сторонами не заявлялось та судом вони не вирішувались.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Наданими відповідачем ОСОБА_5 накладними, товарними та фіскальними чеками не підтверджуються обставини щодо придбання зазначених у них матеріалів та товарів безпосередньо ОСОБА_5 та обставини їх використання в оздобленні та ремонті вказаного приміщення (а.с. 87-90).

Сторонами також були визнані та не заперечувались обставини щодо здійснення ОСОБА_5 ремонтних та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні, проте судом не встановлено та суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат відповідача ОСОБА_5 у сумі розміром 130000,00 грн.

Суд не бере до уваги надані ОСОБА_5 громадсько-правові договори №1 від 07.01.2017 року та від 03.02.2017 року без номера (а.с. 116, 117) в якості доказів витрат ОСОБА_5 на оплату проведених ремонтних та оздоблювальних робіт у вказаному приміщенні, укладених відповідно з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 оскільки в них зазначені обставини щодо доручення виконання робіт та здійснення розрахунку за їх виконання до 04.06.2017 року та відповідно - до серпня 2017 року.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив ту обставину, що розрахунок з ним не був проведений у повному обсязі станом на час розгляду даної справи.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив ту обставину, що ОСОБА_5 проводив розрахунок з ним частинами, проте у якому розмірі повідомити не зміг з посиланням на те, що він точно не пам'ятає.

Як вже було зазначено вище, моральна шкода, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

Суду не надано та судом не встановлено доказів щодо наявності неправомірних дій ОСОБА_4 та наявності вини останнього з приводу спричинення ОСОБА_5 як майнової так і моральної шкоди.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_5 про стягнення на його користь з ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовані відповідно до ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2017 року та від 04.10.2017 року про накладення арештів на майно, що належить сторонам в межах позовних вимог підлягають скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 210, 386, 793-795, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 90, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, моральної шкоди та упущеної вигоди - відмовити.

Заходи забезпечення позову застосовані відповідно до ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 06.09.2017 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_5, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області від 03.07.1996 року, в межах позовних вимог на суму в розмірі 200000,00 грн. (двісті тисяч грн.00 коп.) та від 04.10.2017 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4, та зареєстроване за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області від 18.09.1998 року в межах позовних вимог на суму 180000,00 грн. (сто вісімдесят тисяч грн. 00 коп.) - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 17.01.2018 року.

Суддя: