Дата документу 22.01.2018
Справа № 320/32/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки грошову суму в розмірі 112 500 грн. 00 коп. в якості оплати ? частини вартості проданої відповідачкою за його довіреністю 23.08.2016 їх спільної квартири АДРЕСА_1.

Позивач та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягають, пояснивши при цьому, що сторони по справі колишнє подружжя, яким на праві спільної часткової власності у рівних частках належала квартира АДРЕСА_1. У серпні 2016 року позивачем було видано довіреність на імя відповідачки з правом продажу даної квартири. В подальшому 23.08.2016 відповідачкою було відчужено вищевказану квартиру за ціною 225000 грн. Однак, до теперішнього часу відповідачка частину суми від продажу квартири позивачу не передала.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши при цьому, що сторонам, як подружжю, належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі вони не жили. Від шлюбу з позивачем у них є дві дочки. Коли одна з дочок вирішила обміняти свою однокімнатну квартиру на двокімнатну квартиру, то позивач надав згоду на продаж їх спільної квартири з метою доплати за двокімнатну квартиру дочки при обміні. Позивач видав довіреність на відповідачку, яка після продажу квартири відразу віддала гроші від продажу квартири дочці. Після чого, дочка дала кожному з батьків по 1500 доларів США.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом сторони з 01.10.1983 перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому був розірваний у 2010 році, про що не заперечувалось сторонами та підтверджується відміткою органу РАЦС у паспорті /а.с.82-83/.

23 серпня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_2 /а.с.39-41/.

При складанні даного договору ОСОБА_2 виступала як продавець, яка діяла за себе особисто та в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_4 05 серпня 2016 року та зареєстрованої в реєстрі за №2099 /а.с.38/.

Отже, при укладанні договору купівлі-продажу відповідачка діяла від імені позивача по довіреності.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 надав довіреність, якою уповноважив відповідачку ОСОБА_2 зареєструвати право власності належної йому частки квартири АДРЕСА_3 в Державному реєстрі речових прав; продати цю належну йому частку даної квартири; бути його представником у відповідних органах щодо його зняття з реєстрації з місця проживання та/або реєстрації його місця проживання за будь-якою адресою. Також, даною довіреністю повіреному було надано права перелік, яких вказаний в довіреності. Строк дії довіреності до 05 серпня 2019 року. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 /а.с.38/.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 23 серпня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2284, ОСОБА_2, яка діяла за себе особисто та на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 (продавці) та з другої сторони ОСОБА_5 (покупець) уклали договір про те, що за цим договором «продавці» передають у власність «покупцю» квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Вказана стаття має імперативний характер, тому, обов'язки повіреного є такими, що встановлені безпосередньо законом. Повірений зобов'язаний негайно передати все одержане за договором довірителеві. У зв'язку з тим, що правочин, вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, йому ж на праві власності належатиме майно, яке повірений одержить у зв'язку з виконанням договору. Тому, повірений зобов'язаний негайно передати таке майно власникові, а у разі невиконання цього обов'язку повинен нести відповідальність за спричинену матеріальну шкоду.

В судовому засіданні відповідачкою не заперечувався факт неповернення коштів від продажу квартири, оскільки гроші отримані від продажу квартири вона одразу передала їхній дочці для обміну квартирами.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору продаж квартири вчинено за 249050 грн., які продавці одержали від покупця повністю до підписання цього договору.

Відповідно до висновку про оціночну вартість нерухомого майна, виданого ТОВ «АН «Альянс-Да» 15 серпня 2016 року, загальна вартість квартири, що є предметом цього договору, становить 249050 грн./а.с.42-63/.

Таким чином, своїм підписом під договором купівлі-продажу квартири відповідачка ОСОБА_2, що діяла також і від імені продавця ОСОБА_1, підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру.

Тому, вартість квартири, яку необхідно відповідачці повернути позивачу та щодо якого виник спір є сума 249050 грн., де частка позивача від продажу буде складати 124525 грн., але позивач в судовому засіданні не заперечував щодо повернення йому суми від продажу квартири, вказаної ним в позові у розмірі 112500 грн. і наполягає саме на цій сумі.

Отже, повноваження повіреного щодо юридичних дій з укладення цивільно-правових угод, предметом яких була квартира, чітко визначалися наданою довіреністю.

Законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Отже, у відповідачки перед позивачем з моменту продажу квартири виникло зобовязання щодо передачі довірителеві коштів, отриманих на виконання доручення.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Жодних доказів того, що позивач отримав за продаж квартири кошти від відповідачки, суду не надано. Не надано суду і доказів того, що позивач дав згоду та довірив відповідачці передати його частину грошей від продажу квартири дочці, в довіреності про це не зазначено.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 09 квітня 2014 року у цивільній справі № 6-55231св13.

Виходячи з викладеного суд вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 112500 грн. 00 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 264, 265 ЦПК України ст.ст.244, 509, 526, 599, 1000, 1006 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 112 500 /сто дванадцять тисяч пятсот/ гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: