Справа № 182/6023/18
Провадження № 2/0182/3075/2018
У Х В А Л А

Іменем України

31.10.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

за участю секретаря Рахуба О.Г.

розглянувши в залі суду в м. Нікополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2, а саме:

- однокімнатну квартиру № 29 в житловому будинку № 30 по вул. Барнаульській в м. Нікополь загальною площею 34,4 кв.м.;

- автомобіль BYD, модель F3, 2013 року випуску білого кольору, номер шасі LGXC16AF8E0004050, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на сьогоднішній день існує загроза того, що ОСОБА_2, знаючи про наявність спору, може відчужити належне йому майно, що на її думку, призведе до неможливості виконання судового рішення.

У звязку з наведеними обставинами, позивач просив суд задовольнити її заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності з п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 (з відповідними змінами від 12.06.2009) визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 26.03.2005 року. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 17.05.2017 року, яке набрало чинності 29.05.2017 року, шлюб між ними було розірвано (а.с.11).

Відповідно до Договору міни від 20.02.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстровим № 3-206, ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Як вбачається з інформації, наданої територіальним сервісним центром № 1245 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України, за ОСОБА_2 також значиться зареєстрованим автомобіль BYD, модель F3, 2013 року випуску білого кольору, номер шасі LGXC16AF8E0004050, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проаналізувавши доводи заяву про забезпечення позову, дослідивши додані до заяви та позову копії письмових матеріалів, суд вважає, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами заява про накладення арешту на майно відповідача не обґрунтована і базується лише на власних міркуваннях та припущеннях позивача.

Враховуючи вищевикладене, у суду немає достатніх підстав для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову, а тому заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: ОСОБА_4