АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-960 Головуючий у1-й інстанції - Мальченко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа - Деснянський районний відділ Державної міграційної служби в місті Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

та зустрічним позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації; Деснянський районний відділ Державної міграційної служби в місті Києві, про вселення,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 у листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, кім. 11, зі зняттям їх з реєстраційного обліку з підстав, визначених ст. 71 ЖК УРСР (т.1, а.с.2-4).

До початку розгляду справи по суті позивач змінив підстави заявленого позову та просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом, з підстав, визначених ст. 107 ЖК УРСР, оскільки ОСОБА_6 вибула на постійне місце проживання в інше приміщення, де створила іншу сім'ю, у якій народився ОСОБА_7, котрий ніколи не проживав у спірному житловому приміщенні, а лише був зареєстрований (т.1, а.с.25-27; 38-41).

ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, подала зустрічний позов до ОСОБА_5 про вселення до спірного житлового приміщення, оскільки ОСОБА_6 та її неповнолітній син не можуть проживати у кімнаті № 11 з вини позивача, який чинить відповідачам перешкоди у користуванні житлом (а.с.113-115).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю заявлених позовних вимог, зустрічний позов задоволений. Суд вселив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кімнату №11 квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с.102-106).

Не погодившись з рішенням суду, позивач через свого представника, ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків районного суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального (ст. 107 ЖК УРСР) та процесуального права (невірна оцінка наданих сторонами доказів), що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_5 та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог (т.1, а.с.109-111).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, пояснення відповідачки та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24 березня 2005 року.

Спірне житлове приміщення - кімната №11 квартири АДРЕСА_2, надане позивачу на сім'ю з трьох осіб за ордером від 25 серпня 2005 року. На час розгляду справи у спірному житловому приміщенні зареєстровано три особи - сторони у справі.

Переконливих доказів того, що ОСОБА_6 з 2006 року вибула на постійне проживання до іншого житлового приміщення, у розпорядженні суду немає.

В період 2009 - 2015 років ОСОБА_6 зверталась до начальника ЖЕК 302 АТ ХК "Київміськбуд" та до правоохоронних органів із заявами, у яких просила не вчиняти дії, спрямовані на зняття її з реєстрації у спірному житловому приміщенні, оскільки вона не може спільно проживати з колишнім чоловіком, ОСОБА_5 У цих заявах відповідач також просила надати їй квитанції для оплати комунальних послуг, надати їй у порядку поліпшення житлових умов жилу кімнату.

Справа вже була предметом апеляційного розгляду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким суд визнав відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, кім. 11. У задоволенні зустрічного позову про вселення апеляційний суд відмовив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року скасоване, справа передана до апеляційного суду на новий розгляд (т.1, а.с.210-213).

За правилом ч.5 ст.411 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) висновки суду касаційної інстанції, у зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду суд касаційної інстанції зазначив наступне.

По-перше, суд касаційної інстанції не погодився з висновками апеляційного суду про те, що відповідач з вересня 2008 року до моменту звернення позивача до суду з первісним позовом, крім звернення із зустрічними вимогами про вселення, не вчиняла жодних дій для відновлення своїх порушених прав. ОСОБА_6 вибула зі спірної квартири до свого майбутнього чоловіка, від якого у неї згодом народився син, що зареєстрований в кімнаті ОСОБА_5, при цьому фактично проживає в квартирі рідного батька.

У цій частині судом касаційної інстанції зазначено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2008 року встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки, у зв'язку із чим ОСОБА_6 не може проживати у спірній кімнаті через постійні сварки, ініціатором яких є ОСОБА_5, а тому відповідач не проживала у вказаній кімнаті з поважних причин.

Суд касаційної інстанції визнав помилковим твердження апеляційного суду про те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2008 року встановлено, що ОСОБА_6 із сином не проживають у спірній кімнаті з 2007 року, тоді як вказаним рішенням встановлено причину її непроживання, визнано таку причину поважною та зобов'язано ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою.

По-друге, суд касаційної інстанції звернув увагу на неправильне визначення апеляційним судом підстав заявленого позову та норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, з огляду на підстави, з яких ОСОБА_5 просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

Ураховуючи висновки суду касаційної інстанції, які є обов'язковими, суд апеляційної інстанції, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_5 та наявності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та невірно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами і доповненнями) на ствердження вибуття наймача або члена його сім'ї на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї на іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У даному конкретному випадку районним судом на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів правильно встановлено, що ОСОБА_6 не мала наміру змінювати місце свого проживання, залишила спірне житло вимушено, тому в період 2009 - 2015 років вона зверталась до начальника ЖЕК 302 АТ ХК "Київміськбуд" та до правоохоронних органів із заявами, у яких просила не вчиняти дії, спрямовані на зняття її з реєстрації у спірному житловому приміщенні, оскільки вона не може спільно проживати з колишнім чоловіком, ОСОБА_5 У цих заявах відповідач також просила надати їй квитанції для оплати комунальних послуг.

За таких обставин той факт, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем у жовтні 2007 року зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та тимчасово проживає за місцем його реєстрації, оскільки об'єктивно має перешкоди для проживання у спірному житловому приміщенні, тому що позивач також проживає з іншою жінкою, що підтверджено показаннями свідків, не може бути прийнятий судом у якості факту, який свідчить про обрання стороною іншого постійного місця проживання.

З огляду на викладене, висновок районного суду про недоведеність первісного позову ОСОБА_5 є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки районним судом показань свідків також відхиляються як безпідставні, оскільки висновки районного суду базуються на оцінці усіх доказів у їх сукупності та взаємному зв'язку. Районний суд обґрунтовано прийняв та поклав у основу свого рішення ті докази, які узгоджуються між собою (показання свідків, які підкріплюють відомості письмових доказів, а не суперечать їм).

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Той факт, що після ухвалення рішення апеляційного суду, яке у подальшому було скасоване судом касаційної інстанції, позивач зняв відповідачів з реєстраційного обліку у спірному житловому приміщенні (на підставі рішення суду, яке у подальшому скасоване) та приватизував цю кімнату, не впливає на правильність оскаржуваного рішення.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони у порядку, встановленому ст. 444 ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 лютого 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома