АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/28/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі

суддів Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - адвоката Побиванця Ю.В. та представника ОСОБА_7 - адвоката Пилипенка Р.Б. на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Таратіна В.О., у справі за позовом Кредитної спілки «Ощад Каса» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7 до Кредитної спілки «Ощад Каса» (далі - КС «Ощад Каса», кредитна спілка) про визнання недійсним договору споживчого кредитування (повний текст рішення виготовлений 01 вересня 2017 року), -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року КС «Ощад Каса» звернулась до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.03.2016 року між кредитною спілкою та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ОК-4/0025/16/8/1, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 20 000 грн. 00 коп. зі сплатою 72,00 % річних.

Того ж дня 12.03.2016 року між КС «ОЩАД КАСА» та ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 було укладено договір поруки за № ОК-4/0025/16/8/1, відповідно до п. 1.1 якого поручителі зобов'язуються солідарно відповідати перед КС «Ощад Каса» за виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

ОСОБА_5 порушила умови п.п.2 п. 2.2.2 Договору в частині своєчасного погашення кредиту та сплати нарахованих процентів. В результаті, у неї виникла заборгованість перед позивачем по сплаті кредиту, що і стало підставою для звернення кредитної спілки до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту.

Під час розгляду справи кредитна спілка неодноразово збільшувала свої позовні вимоги у зв'язку з нарахуванням процентів та штрафних санкцій і в остаточному варіанті просила суд стягнути солідарно з відповідачів за первісним позовом заборгованість за кредитним договором у сумі 61 547 грн. 53 коп., з яких 20 480 грн. 17 коп. - нарахована за період з 20.04.2016 року по 28.08.2017 року сума пені, 21 067 грн. 36 коп. - несплачена станом на 28.08.2017 року сума процентів, 20 000 грн. 00 коп. заборгованість по сплаті основної суми кредиту.

25.01.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали зустрічну позовну заяву до КС «Ощадкаса» про визнання недійсним договору споживчого кредитування № ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року у зв'язку з його вчиненням під впливом тяжкої для особи обставини і на вкрай невигідних умовах. ОСОБА_5 підписала договір споживчого кредиту на вкрай невигідних для неї умовах під 72 %, що призвело до виникнення непідйомних боргових зобов'язань позивачів за зустрічним позовом.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2017 року позов КС «Ощад Каса» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь Кредитної спілки «Ощад каса» суму заборгованості: за кредитним договором №ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 р. у розмірі 20000 грн.; суму несплачених процентів за умовами кредитного договору №ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 р. у розмірі 21067,36 грн.; суму нарахованої пені за прострочення виконання кредитного договору №ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 р. у розмірі 20480,17 грн.; суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1800 грн., що разом складає суму у розмірі 63347 грн. 53 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь Кредитної спілки «Ощад каса» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1450 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_7 до Кредитної спілки «Ощад Каса» відмовлено повністю.

На вказане рішення суду представником ОСОБА_5 - адвокатом Побиванцем Ю.В. та представником ОСОБА_7 - адвокатом Пилипенком Р.Б. подані апеляційні скарги, у яких кожен з апелянтів просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову КС «Ощад Каса» до відповідачів про стягнення заборгованості - відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_7 до КС «Ощад Каса» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилаються на необґрунтованість рішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи обох апеляційних скарг зводяться до того, що оспорюваний кредитний договір було укладено за тяжких життєвих обставин і на вкрай невигідних умовах, пов'язаних з потребою оплатити лікування тяжкої хвороби. Тому ОСОБА_5 погодилась підписати договір кредитування на суму 20 000 грн. під необґрунтовано завищену ставку процентів 72% річних. Кредитні кошти були необхідні для лікування ОСОБА_5 в кардіологічному центрі від наслідків інфаркту міокарда. Проте реально отримала 7 000 грн., а решта сума кредитних коштів була спрямована на погашення заборгованості за іншим кредитним договором, укладеним раніше.

Укладення договору на таких умовах і у зв'язку з перебуванням позичальника в тяжких життєвих обставинах, спрямування кредитних коштів на усунення таких життєвих обставин, є підставою для визнання договору кредитування недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.

Крім того, кредитна спілка не мала необхідного обсягу правоздатності на укладення кредитних договорів, оскільки у Державному реєстрі фінансових установ відсутні відомості про КС «Ощад Каса». На момент підписання оспорюваного кредитного договору від 12.03.2016 року у кредитної спілки була відсутня діюча ліцензія на надання кредитів фізичним особам за рахунок залучених коштів вкладників спілки.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з того, що позичальником не було надано переконливих доказів вчинення правочину під впливом тяжких обставин. Кредитних договорів щодо перекредитування із позичальником кредитна спілка не укладала. Так, 12.03.2016 року ОСОБА_5 повністю погасила заборгованість за кредитним договором у розмірі 13825 грн. 08 коп. в касу спілки. В той же день вона звернулася до КС із заявою про надання кредиту. Враховуючи обставину щодо дострокового погашення попереднього кредитного договору, кредитна спілка уклала із ОСОБА_5 кредитний договір № ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року на суму 20 000 грн. строком на 24 місяці із нарахуванням процентів на залишок заборгованості та річною процентною ставкою 72 % річних із цільовим призначенням - на споживчі потреби. Про будь-які хвороби чи необхідність лікування ОСОБА_5 кредитну спілку не повідомляла та не надавала документів, що підтверджують такі обставини. Водночас суд відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору кредиту № ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року, укладеного між КС «Ощад Каса» та ОСОБА_5, вбачається, що кредитна спілка надала позичальнику кредит в сумі 20 000 грн. 00 коп. зі сплатою 72 % річних.

ОСОБА_11 отримала від КС «Ощад Каса» кошти в розмірі 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується видатковим чеком від 12.03.2016 року

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.1. кредитного договору (а.с. 7) сторони домовились про погашення кредиту згідно з графіком платежів (таблиця 1), що є невід'ємною частиною цього договору. Пунктом 3.5. договору встановлено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно з графіком платежів не зупиняє нарахування процентів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що позичальник свої зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості по договору кредиту ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року станом на 28.08.2017 року заборгованість ОСОБА_5 перед кредитною спілкою складає 61 547 грн. 53 коп., де 20 480 грн. 17 коп. - нарахована за період з 20.04.2016 року по 28.08.2017 року сума пені; 21 067 грн. 36 коп. - несплачена станом на 28.08.2017 року сума процентів; 20 000 грн. 00 коп. - заборгованість по сплаті основної суми кредиту.

Виконання основного зобов'язання забезпечено договором поруки. З договору поруки № ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 зобов'язалися відповідати солідарно перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань з кредитного договору № ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до листів від 18.08.2016 року КС «Ощад Каса» повідомляла відповідачів про погашення простроченої заборгованості згідно з кредитним договором № ОК-4/0025/16/8/1 від 12.03.2016 року.

Посилання апелянтів на те, що договір був укладений під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, на яку як на підставу своїх вимог посилаються апелянти, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У даному випадку тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

В силу вимог статей 12, 14, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших учасників судового процесу. Кожен учасник судового процесу зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні докази наявності на час укладення між сторонами договору кредиту тяжких обставин, для усунення або зменшення яких ОСОБА_5 була змушена укласти оспорюваний договір.

Станом на дату укладення оспорюваного договору кредиту 12.03.2016 року позивачами за зустрічним позовом не надано жодного документу щодо підтвердження необхідності лікування ОСОБА_5 чи термінової купівлі ліків для усунення або зменшення наслідків хвороби боржника.

В матеріалах справи міститься довідка №71 від 28.07.2016 року про те, що ОСОБА_5 звернулась до Черкаського обласного кардіологічного центру для стаціонарного обстеження та лікування у відділенні гіпертонічної хвороби 20.07.2017 року, тобто лише через 4 місяці після отримання кредитних коштів.

Доказів про спрямування отриманих від кредитної спілки коштів саме на лікування позичальником не надано.

В заяві на отримання кредиту та анкеті поручителя ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вказали, що сукупний дохід сім'ї складає 3 400 грн. та що вони мають додатково інші доходи від домашнього господарства.

Враховуючи, що кредит було укладено на 2 роки, сума щомісячних платежів згідно з графіком платежів становила 1 594 грн. щомісяця, умови кредитного договору не можна вважати кабальними та непосильними. А відтак, підстави для визнання договору кредиту недійсним на підставі ст. 233 ЦК України відсутні.

Посилання апелянтів на те, що на момент підписання кредитного договору від 12.03.2016 року у КС «Ощад каса» була відсутня діюча ліцензія на надання кредиту фізичним особам за рахунок залучених коштів вкладників спілки спростовується відомостями з Державного реєстру фінансових установ.

Так, кредитна спілка зареєстрована як фінансова установа за кодом з 29.07.2013 року, має ліцензії на залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (код фінансової послуги - 14.04) та на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (код фінансової послуги - 13.06).

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Частина 2 ст. 34 вказаного Закону України передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

На момент надання фінансової послуги та укладення оспорюваного кредитного договору від 12.03.2016 року були чинні Ліцензійні умови провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджені розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №146 від 02.12.2003 року (наразі документ втратив чинність з 06.04.2017 року згідно з розпорядженням Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №947 від 06.04.2017 року).

Відповідно до п. 1.2. Ліцензійних умов кредитні спілки для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їх кредитів зобов'язані отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Для надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитні спілки зобов'язані отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Таким чином, кредитна спілка мала право надати фінансовий кредит відповідно до ліцензії на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Отже, доводи обох апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційній інстанції, не спростовують висновки міськрайонного суду та не дають підстав для його скасування.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг та зважаючи на відстрочення сплати судового збору при зверненні з апеляційними скаргами, з апелянтів підлягає стягненню судовий збір на підставі ст. 136 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів , -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - адвоката Побиванця Ю.В. та представника ОСОБА_7 - адвоката Пилипенка Р.Б. - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1 824 грн. 00 коп. несплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1 767 грн. 15 коп. несплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді

Повний текст постанови виготовлений 31 січня 2018 року.