Справа № 226/1661/13-ц
Справа №226/1661/13-ц
Провадження №4-с/226/13/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепки Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Тіссен О.В.,

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

державного виконавця Хамідуліної Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирноград Донецької області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хамідуліної Регіни Ренатівни, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хамідуліної Р.Р.

В обґрунтування скарги зазначив, що постановою державного виконавця від 04.01.2018 на підставі виконавчого листа, виданого за рішенням Димитровського міського суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було відкрито виконавче провадження №55463286. Зважаючи на наявність заборгованості зі сплати аліментів за більш ніж три місяці, державним виконавцем 30.01.2018 винесено постанову про арешт його майна автомобіля «Форд Фієста», державний номер НОМЕР_3; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; та квартири за адресою: АДРЕСА_2. Заборгованість за виконавчим листом №2/226/639/2013 від 19.07.2013 року ним сплачена 21.06.2018, у звязку з чим він звернувся до ВДВС із клопотанням про зняття арешту з вищезазначеного майна, проте отримав відповідь, якою у задоволенні його клопотання було відмовлено і повідомлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду, тому постанова про арешт майна боржника скасуванню не підлягає.

Вважає дії державного виконавця такими, що не узгоджуються з вимогами закону, а постанова про арешт майна порушує його право власності. Оскільки заборгованість за минулий період ним ліквідована, просить суд зняти арешт, накладений постановою державного виконавця від 30.01.2018 на все рухоме та нерухоме зазначене вище майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримали і, наголошуючи на неврахуванні державним виконавцем факту сплати боржником заборгованості та недотриманні принципу співмірності при застосуванні обтяження, просили суд скаргу задовольнити.

Державний виконавець Хамідуліна Р.Р. проти доводів скарги заперечувала, зазначивши суду, що, приймаючи рішення щодо накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника, вона діяла у межах Закону України «Про виконавче провадження», забезпечуючи можливість реального виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 до судового засідання не прибули, надавши суду письмові пояснення з запереченнями проти скарги і, вважаючи дії державного виконавця в частині накладення арешту на майно законними, просили суд у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення та вивчивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні ним правовідносини.

Так, у Покровському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Донецькій області (далі ВДВС) на виконанні перебуває виконавчий лист №2/226/639/2013, виданий 19.07.2013 року Димитровським міським судом у Донецькій області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До 13.06.2016 року виконавчий лист перебував на виконанні у Мирноградському ВДВС ГТУЮ в Донецькій області.

04.01.2018 року постановою заступника начальника ВДВС Хамідуліною Р.Р. відкрито виконавче провадження №55463286 за вищевказаним виконавчим листом.

30.01.2018 року на підставі заяви стягувача аліментів ОСОБА_7 про наявність претензій (заборгованості) по сплаті аліментів за минулий час від 29.01.2018 року заступником начальника ВДВС прийняті постанови про арешт майна та арешт коштів боржника ОСОБА_1

Заборгованість з аліментів станом на 01.03.2018 року в сумі 10874,37 гривень повністю сплачена ОСОБА_1 02.03.2018 року.

Скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо незняття накладеного на його майно арешту ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 05.03.2018 року залишена без задоволення.

15.06.2018 року на виконання ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 29.05.2018 року у справі №226/1661/13-ц був проведений перерахунок заборгованості з аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості і загальна сума заборгованості за період з 14.06.2016 року по 11.01.2018 року включно склала 13084,00 гривень, яка була сплачена боржником повністю 21.06.2018 року.

17.07.2018 року за заявою ОСОБА_4 від 04.07.2018 року був здійснений перерахунок розміру заборгованості з аліментів за період з 12.01.2018 року по 30.06.2018 року включно з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 як ФОП з 12.01.2018 року по 12.02.2018 року та як непрацюючого з 31.03.2018 року по 02.04.2018 року. Заборгованість з аліментів з 12.01.2018 року по 30.06.2018 року включно склала 2704,49 гривень.

Дана скарга була подана до суду 10.07.2018 року, тобто до обрахування 17.07.2018 року вищевказаної заборгованості. Згідно з довідкою ВДВС від 08.10.2018 року №14-18/47584,47585 дана заборгованість ОСОБА_1 не погашена.

До того ж, ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 19.09.2018 року у справі №226/1661/13-ц частково задоволена скарга ОСОБА_4 на дії заступника начальника ВДВС та субєкта оскарження зобовязано здійснити перерахунок суми заборгованості ОСОБА_1 за аліментами за період з 01.01.2018 року по 30.07.2018 року включно у відповідності із вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» щодо застосування мінімальної розрахункової величини аліментів для стягнення як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання цієї ухвали заступником начальника ВДВС здійснено перерахунок, згідно з яким станом на 08.10.2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 складає 3968,02 гривень.

Таким чином, як на момент прийняття заступником начальника ВДВС постанови про арешт майна боржника, так і на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цією скаргою 10.07.2018 року ОСОБА_1 мав обраховану і підтверджену субєктом оскарження заборгованість з аліментів перед ОСОБА_4

На дату завершення розгляду скарги 01.11.2018 року боржником ОСОБА_1 надано суду банківський документ від 01.11.2018 року про часткову сплату ним заборгованості з аліментів стягувачу ОСОБА_4 в розмірі 1263,53 грн. Залишок заборгованості, нарахованої державним виконавцем, становить 2704,49грн.

Постанову про накладення арешту на майно боржника 30.01.2018 року було прийнято заступником начальника ВДВС на підставі п.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення виконання рішення суду, яке має тривати до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вказаною постановою арештовано належний йому автомобіль НОМЕР_1, та квартири за адресами: АДРЕСА_2

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначені заходи примусового виконання рішень, якими є :

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як вбачається зі ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Як вже зауважував суд, з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на дитину заступником начальника ВДВС накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, про що складено відповідну постанову від 30.01.2018 року.

Умови зняття арешту з майна боржника визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 у скарзі зазначено, що підстави для звернення стягнення на його майно відпали, оскільки заборгованість погашена повністю, а аліменти сплачуються щомісячно, отже, немає підстав і для подальшого тривання арешту майна. Таке твердження заявника не відповідає дійсності, оскільки судом за даними субєкта оскарження, не спростованими ОСОБА_1, вище встановлена наявність заборгованості як на момент звернення заявника до суду, так і на час розгляду скарги.

Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Даних про порушення порядку накладення арешту суду учасниками справи не надано.

Частина 4 зазначеної статті визначає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Так, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим, використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно з ч.5 зазначеної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачував аліменти не у повному обсязі, періодично мав заборгованість, яка наявна й на цей час. Здебільшого наявність заборгованості повязана із здійсненням періодичних перерахунків, заборгованість боржником сплачувалася.

Безумовно визнаючи накладення арешту на майно боржника мірою, необхідною для забезпечення виконання рішення суду і запобігання порушенню права дитини на належне утримання, суд, разом із тим, дійшов висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з такого.

Пунктом восьмим частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що однією із засад виконавчого провадження є співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

У справі, що розглядається, є встановленим наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів в сумі 2704,49 гривень. Так само з матеріалів справи вбачається, що аліменти на утримання дитини за рішенням суду від 19.07.2013 року стягуватимуться до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як зазначено заявником, під арештом за постановою заступника начальника ВДВС від 30.01.2018 знаходяться належні йому два обєкти нерухомого майна (квартири за адресами: АДРЕСА_2 та один обєкт рухомого майна (автомобіль НОМЕР_1).

Суд вважає, що сукупна вартість зазначеного переліку арештованого майна вочевидь є такою, що може значно перевищувати суму коштів, необхідну для задоволення вимог стягувача протягом майбутніх пяти років, які залишилися до повноліття дитини, а також для погашення наявної заборгованості з аліментів і відшкодування можливих витрат виконавчого провадження.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В ч.1ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Субєктом оскарження не надано суду відомостей щодо вартості майна боржника ОСОБА_1, на яке накладено арешт, що позбавляє суд встановити межі співмірності заходів примусового виконання рішення та обсягу вимог за рішенням.

В той самий час з метою дотримання засад виконавчого провадження, визначених у статті другій профільного закону (як-то, справедливості, обєктивності, співмірності тощо) є вкрай важливим здійснення субєктом оскарження дій, спрямованих на дотримання балансу між забезпеченням задоволення вимог стягувача в належному обсязі і непорушенням прав боржника при виконанні судового рішення. В даному випадку порушення прав боржника ОСОБА_1 полягає у забороні розпорядження власним майном, сукупна вартість якого вочевидь перевищує загальну вагу задоволених до нього вимог.

Згідно зі ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Як регламентовано ч.2 ст.451 ЦПК України, в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Визнаючи відсутність підстав для повного скасування накладеного на майно ОСОБА_1 арешту, суд вважає за доцільне зобовязати державного виконавця ВДВС Хамідуліну Р.Р. привести перелік арештованого постановою від 30.01.2018 року майна у відповідність з вимогами п.8 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», залишивши під арештом ту його частину (обєкт), вартість якої буде співмірною обсягу вимог за рішенням суду, що перебуває на виконанні, з урахуванням заборгованості і можливих витрат виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258-260,447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2) на дії державного виконавця задовольнити частково.

Дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хамідуліної Р.Р. щодо арешту майна ОСОБА_1 визнати неправомірними в частині недотримання принципу співмірності заходів примусового виконання рішення та обсягу вимог за рішенням.

Зобов'язати державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хамідуліну Р.Р. привести перелік арештованого постановою від 30.01.2018 року майна, що належить ОСОБА_1, у відповідність з вимогами п.8 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», залишивши під арештом ту його частину (обєкт), вартість якої буде співмірною обсягу вимог за рішенням суду, що перебуває на виконанні, з урахуванням заборгованості і можливих витрат виконавчого провадження.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а з початком функціонування ЄСІТС безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Суддя: Л.І. Клепка