Справа № 367/4444/14-ц Головуючий у І інстанції Линник В. Я.
Провадження № 22-ц/780/156/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 18 25.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 31 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 357, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 85 800 дол. США зі сплатою 13,5 % річних з остаточним поверненням коштів не пізніше 30 липня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 27/П-162, згідно якого остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Вказує, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів не виконав, у зв'язку з чим станом на 22 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 1 859 206,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 987 528,98 грн., заборгованість за відсотками - 739 622,37 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 40 247,86 грн., пеня за прострочення сплати відсотків - 91 809,99 грн., тому просить суд солідарно стягнути з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 859 209, 20 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що умови укладених між сторонами договорів не відповідають вимогам закону та містять ознаки нечесної підприємницької діяльності, крім того при укладенні цих договорів банком не було роз'яснено про наявність ризиків валютних коливань, яких зазнали відповідачі, тому вважають висновок суду про стягнення боргу необґрунтованим. Поряд з цим вказують, що банк пропустив строк звернення до суду із позовом про стягнення з них цих коштів, оскільки ще у 2009 році направив їм окремі письмові вимоги про дострокове погашення боргу, змінивши строк дії кредитного договору, проте, з позовом до суду звернувся лише у 2014 році, тому вважають, що мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності, відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржники належним чином не виконали своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів у встановлений договором строк, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 357, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 85 800,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних з остаточним поверненням коштів не пізніше 30 липня 2017 року.

Згідно п. 2.5 договору позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту двічі на місяць щомісячно до 10 числа місяця наступного за місяцем в якому нараховані проценти(а.с.11-14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3В між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 27/П-162, згідно якого відповідачі несуть солідарну відповідальність перед ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.15-17).

Пунктом 1.1 договору поруки від 31 липня 2007 року встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком(а.с.15).

Однак, ОСОБА_3 умови договору належним чином не виконав, припинив здійснювати чергові платежі по кредитному договору, про що свідчить розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.5-10). Згідно вказаного розрахунку станом на 22 квітня 2014 року його заборгованість за кредитним договором становить 987 528,98 грн., заборгованість за відсотками - 739 622,37 грн., а всього - 1 727 151,35 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2009 року банк надіслав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомлення-вимоги про дострокове негайне повернення всіх кредитних коштів (а.с.103-106), тим самим змінивши строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги кредитора про повернення щомісячних прострочених платежів.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З додаткових обґрунтувань до заяви про перегляд заочного рішення та додаткових пояснень до апеляційної скарги вбачається, що відповідачі заявляли про застосування наслідків спливу позовної давності та просили відмовити в позові з цих підстав(а.с.98-102, 214-218).

Таким чином, пред'явивши 11 листопада 2009 року вимоги боржникам про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і мав право пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 11 листопада 2009 року та протягом встановленого законом строку позовної давності, однак із позовом про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя банк звернувся після спливу позовної давності лише 16 липня 2014 року, що, не дивлячись на обґрунтованість позову, є підставою для відмови в позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, чого місцевим судом перевірено не було та не враховано як при ухваленні заочного рішення, так і при залишенні без задоволення заяви про його перегляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав встановлених ч.ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права місцевим судом, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись та ст. ст. 367, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: