Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 428/9437/17
Провадження № 22ц/782/992/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Яреська А.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого зазначив, що 23.05.2017 року він був звільнений відповідачем на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України

Оскільки відповідачем, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не виплачені грошові кошти, належні до виплати на день звільнення, позивач, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог,просив суд стягнути з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 17457 грн. 55 коп., вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, в розмірі 20839 грн. 29 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (на підставі ст.117 КЗпП України) - по день прийняття рішення судом.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.11.2017 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» булизадоволені.

Суд стягнув з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 17457 грн. 55 коп., вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України, в розмірі 20839 грн. 29 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 37457 грн. 91 коп., визначений без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Крім того, суд стягнув з ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь держави судовий збір у сумі 757 грн. 55 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просилойого скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, на помилковість встановлення обставин, які не були доведеними, порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» 23.05.2017 року на підставі ч.3 ст.36 КЗпП України у відповідності до наказу № 0191-КП від 23.05.2017 року (а.с. 6).

При цьому у вказаному наказі чітко зазначено, що ОСОБА_2 звільнений за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги в розмірі трьох місячних заробітних плат.

Вказана вихідна допомога в розмірі 20839 грн. 29 коп., як і нарахована заробітна плата в сумі 17457 грн. 55 коп. ОСОБА_2 при його звільненні сплачена не була, у зв'яку з чим ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати та вихідної допомоги у сумі 38296 грн. 84 коп., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» № 3534 від 10.10.2017 року (а.с.23).

На день розгляду справи в суді вказана заборгованість позивачу не виплачена, що не заперечувалося під час розгляду справи представником відповідача.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 17457 грн. 55 коп. та вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, в розмірі 20839 грн. 29 коп., стягнувши вказані суми з відповідача.

При цьому колегія суддів зауважує, що представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що апелянт на цей час не заперечує проти задоволення судом позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" саме в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 17457 грн. 55 коп. та вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, в розмірі 20839 грн. 29 коп.

Крім того, в апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи на спростування висновків Сєвєродонецького міського суду стосовно позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, то колегія суддів зауважує наступне.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При ухваленні рішення у справі суд першої інстанції вірно виходив з того, що сертифікат № 4978 від 02.09.2015 року Торгово-промислової палати України засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» виконати зобов'язання з оплати за поставлений природний газ за конкретним договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року. При цьому у сертифікаті не містяться обставини непереборної сили для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, а тому вказаний документ не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Тому суд першої інстанції з урахуванням викладених обставин дійшов обгрунтованого висновку, що на підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» в затримці розрахунку при звільненні позивача відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Посилання ж апелянта на те, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази відповідача щодо відсутності його вини з приводу затримки розрахунку при звільненні, за якими виконання ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» зобов'язання, передбаченого ст.116 КЗпП України, унеможливлено дією форм-мажорних обставин, зокрема, актами тероризму та військовими діями на території Луганської області, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Із системного аналізу ст. 117 КЗпП України вбачається, що законодавець пов'язує право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності складу порушення, а саме: порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про те, що сертифікат про форс-мажорні обставини № 4978 від 02.09.2015 року засвідчує лише форс-мажорні обставини щодо виконання зобов'язань відповідача за договором поставки природного газу є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції був наданий сертифікат № 4978 (вих. № 2856/05.0-4 від 02.09.2015) Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до вказаного сертифікату № 4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ», місцезнаходження якого: вул. Пивоварова, буд. 5, м. Сєвєродонецьк, обл. Луганська, 93403, Україна; , щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 16 квітня 2014 року та дата закінчення - тривають, дату встановити неможливо.

Отже слід зазначити, що сертифікат № 4978 стосується зобов'язаньз оплати за поставлений постачальником природний газ за конкретним договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, тобто стосується конкретного зобов'язання, в ньому відсутні будь-які посилання на вплив форс-мажорних обставин щодо неможливості приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» виплачувати заробітну плату працівникам, в тому числі позивачу.

Як зазначалося вище, сертифікат Торгово-промислової палати України, видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) (п. 6,2 Регламенту).

Однак, у сертифікаті № 4978 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ»під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що затримка виплати заробітної плати позивачу при звільненні сталася не з вини товариства, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведення антитерористичної операції на території Луганської області, неналежним постачанням електричної енергії, потреб в електричній енергії, аналогічні за змістом заперечень на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду щодо їх оцінки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснений судом з урахуванням обставин справи та у повній відповідності до вимог діючого законодавства.

Також місцевий суд вірно розподілив судові витрати між сторонами, керуючись приписами ст.141 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 01.02.2018 року.

Головуючий

Судді: