АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/710/18 Справа № 185/7204/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа ОСОБА_3, про визнання бездіяльності банку щодо ненадання інформації споживачу банківських послуг незаконною та розірвання дії кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 13 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №59/07В, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18.900 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами на строк до 12 липня 2022 року.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, 13 липня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3В укладено договір поруки №59/07-П.

Зазначали, що банком обовязки за договором були виконані в повному обсязі і сума 18.900 доларів була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_2

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у наслідок чого станом на 09 серпня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 338.041 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 9.907 доларів США, що еквівалентно 245.888 грн. 17 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2.268 доларів США 23 цента, що еквівалентно 56.296 грн. 65 коп.; пені за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35.856 грн.68 коп., яку просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання бездіяльності банку щодо ненадання інформації споживачу банківських послуг незаконною та розірвання дії кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, мотивуючи тим, що 13 липня 2007 року між ним та банком був укладений кредитний договір №59/07В.

Вказував, що під час укладання спірного кредитного договору банком не були виконані усі вимоги чинного законодавства стосовно надання йому, як споживачу, в письмовій формі усієї інформації про умови кредитування, зокрема стосовно валютного ризику.

Зазначав, що банк разом з ним повинен нести відповідальність повязану з валютними ризиками.

Посилаючись на те, що на час надання йому кредиту курс долара складав 05 грн.05 коп. за один долар США, банк не попередив його про зміну курсу, а повернення кредитних коштів за істотно збільшеним курсом порушує його права, а тому просив суд визнати бездіяльність ПАТ «ВТБ Банк» щодо ненадання повної інформації споживачу банківських послуг при укладенні кредитного договору №59/07В від 13 липня 2007 року незаконною та розірвати кредитний договір №59/07В від 13 липня 2007 року, зобовязати ПАТ «ВТБ Банк» здійснити розрахунок заборгованості за кредитним договором з використанням курсу валют один долар США = 5,05 гривень, який фактично був узгоджений сторонами на час укладання кредитного договору.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №59/07В від 13 липня 2007 року у розмірі 302.626 грн.93 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 9.907 доларів США, що еквівалентно 245.888 грн.17 коп.; заборгованість за процентами (плата за користування кредитом) складає 2.268 доларів США 23 центи, що еквівалентно 56.296 грн. 65 коп.; пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами складає 442.грн.11 коп. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано бездіяльність ПАТ «ВТБ Банк» щодо ненадання повної інформації споживачу банківських послуг ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору №59/07В від 13 липня 2007 року незаконною. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВТБ Банк», зазначаючи, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині визнання бездіяльності ПАТ «ВТБ Банк» щодо ненадання повної інформації споживачу банківських послуг ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору №59/07В від 13 липня 2007 року незаконною та в частині стягнення судового збору з подальшою відмовою у задоволенні позову.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній ПАТ ВТБ Банк частині не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 липня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №59/07В, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18.900 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами на строк до 12 липня 2022 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, 13 липня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3В укладено договір поруки №59/07-П.

Через неналежне виконання ОСОБА_3В взятих на себе зобовязань за спірним кредитним договором станом на 09 серпня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 338.041 грн.50 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 9.907 доларів США, що еквівалентно 245.888 грн.17 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2.268 доларів США 23 цента, що еквівалентно 56.296 грн.65 коп.; пені за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35. 856 грн.68 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. Вирішуючи питання стосовно зустрічного позову суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для визнання бездіяльність ПАТ «ВТБ Банк» щодо ненадання повної інформації споживачу банківських послуг ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору №59/07В від 13 липня 2007 року незаконною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та як наслідок цього стягнення з банку судових витрат та наголошує на тому, що рішення в оскаржуваній частині взагалі не містить правового обґрунтування підстав з яких виходив суд під час часткового задоволення позову.

У відповідності до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За положеннями п.4 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюється дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч.5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1)умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); 2)умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3)умови договору завдають шкоди споживачеві.

У п.16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року зазначено, що суди повинні зясовувати виконання банками та іншими фінансовими установами положення статей 11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808 (щодо договорів укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту у іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15.

З тексту спірного кредитного договору вбачається, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений про особу і місце знаходження банку, про кредитні умови та сукупну вартість кредиту. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами (п.2.4 кредитного договору).

Оспорюваний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень ОСОБА_2 підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Крім того, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що з позовом ОСОБА_2 звернувся лише після звернення банку з позовом до нього про стягнення заборгованості за спірним договором.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, саме сторона, що його укладає приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог і стягнення судового збору з ПАТ «ВТБ Банк» та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання бездіяльності банку щодо ненадання інформації споживачу банківських послуг незаконною та розірвання дії кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати на користь ПАТ ВТБ Банк у розмірі 606 грн.32 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року в частині часткового задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа ОСОБА_3, про визнання бездіяльності банку щодо ненадання інформації споживачу банківських послуг незаконною та розірвання дії кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин та в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судового збору скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа ОСОБА_3, про визнання бездіяльності банку щодо ненадання інформації споживачу банківських послуг незаконною та розірвання дії кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4