Справа № 152/1923/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 січня 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

06.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2

Мотивуючи позовні вимоги, зазначила, що вона та відповідач мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, її з відповідачем сім'я розпалася з вини останнього, відповідач залишив сім'ю, на утримання сина коштів не надає, тому на її користь на утримання сина рішенням Шаргородського районного суду від 17.10.2006 року стягнуто аліменти у розмірі 100 гривень, яких він не сплачує уже приблизно 1,5 року.

На даний час зросла мінімальна заробітна плата, а, відповідно, і мінімальний розмір аліментів, проте домовитися із відповідачем про збільшення розміру аліментів вона не змогла, хоча розмір аліментів, стягнутих за рішенням Шаргородського районного суду від 17.10.2006 року на теперішній час є нижчим від мінімального, встановленого законом.

Відповідач працює водієм, проте про своє місце роботи їй не повідомляє, тому про розмір його доходів їй не відомо.

Тому вона змушена звернутися з означеним позовом до суду.

Просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Шаргородського районного суду від 17.10.2006 року на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, з дня звернення з цим позовом до суду і до досягнення сином повноліття; стягнути судові витрати.

Відповідно до ухвали судді від 26.12.2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного провадження, призначено судове засідання на 24.01.2018 року з повідомленням про це сторін, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.15-16).

Ухвала суду від 26.12.2017 року отримана відповідачем ОСОБА_2 29.12.2017 року, що підтверджується зворотним повідомленням (а.с.19).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.279 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України, відзив подається протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у строк, встановлений ЦПК України, до суду не подав, хоча ухвала про відкриття провадження у справі отримана останнім 29.12.2017 року (а.с.19).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Перешкод для розгляду справи немає.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, відповідно до якого батьком дитини зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка (а.с.4).

На утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №2/639-2006 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, про що 16.10.2006 року видано виконавчий лист, за яким 22.01.2016 року відкрито виконавче провадження (а.с.6).

Також, судом встановлено, що дитина сторін - син ОСОБА_3 проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виконавчого комітету Руданської сільської ради від 01.12.2017 року №974 (а.с.5).

Крім того, судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітньої дитини сторін змінилося, оскільки зріс розмір прожиткового мінімуму, проте, аліменти на його утримання стягуються у розмірі, який є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України.

Аналіз доказів переконує суд, що розмір аліментів, які стягнуто з відповідача за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області і які він реально сплачує на утримання сина ОСОБА_3 в сумі по 100 грн. щомісячно, є меншим, ніж встановлено ч.2 ст.182 СК України, що призводить до погіршення матеріального становища позивачки, яка змушена нести більший обсяг витрат на утримання сина для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3, визначивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що несе більшу частину витрат на утримання сина, ніж відповідач, що ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони мають дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_3, утримання якого є предметом даного спору і на утримання якого з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області; що ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сплачує в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 грн. щомісяця, у зв'язку із чим на позивачку ОСОБА_1, з якою проживає син, покладено більший обсяг обов'язків по утриманню дитини, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України.

Також, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач не висловив заперечень щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки позивачкою наведено обставини щодо зміни її та дитини матеріального стану, зокрема погіршення їх матеріального стану, та, враховуючи, що на час ухвалення рішення Шаргородського районного суду ці обставини не існували, то суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану стягувача чи платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Враховуючи, що позивачка просить про зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі, то суд вважає, що розмір аліментів на дітей, які слід стягувати з відповідача, повинен бути визначений в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, враховуючи, що, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 930 грн.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, … інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

З наведених вище підстав та виходячи із аналізу доказів та вимог законодавства, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1, зокрема, в частині збільшення розміру аліментів позов підлягає задоволенню.

В частині вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів з дня звернення з цим позовом до суду - позов задоволенню не підлягає, оскільки ст.191 СК України встановлено, що від дня пред'явлення позову присуджуються аліменти на дитину, тоді як аліменти на дитину присуджені рішенням Шаргородського районного суду у справі №2/639-2006, а в цій справі вирішується спір щодо збільшення розміру вже присуджених за рішенням суду аліментів.

Відтак, у даному випадку розмір аліментів зміниться, зокрема, збільшиться після набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.12).

Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України.

З наведених вище підстав та, виходячи із аналізу доказів та вимог законодавства, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 11, 12, 27, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.181, 182, 184, 191, 192 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №2/639-2006, за яким видано виконавчий лист 16.10.2006 року, збільшивши їх розмір та визначити у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Повне рішення складено та підписано 24.01.2018 року

Суддя: