Справа № 639/5421/17
Провадження №2/639/326/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа ПрАТ СК «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ :

18 вересня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2, 3-тя особа ПрАТ СК «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій з урахуванням уточнень просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 компенсацію відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5552 гривень, компенсацію відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 гривень, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1280 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2016 року у 11.10 хвилин на вулиці Клочківській, 101 д, відбулося ДТП за участю Chevrolet Cruze, державний номер НОМЕР_1, під управлінням відповідача ОСОБА_2 і автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, під управлінням позивача ОСОБА_1.

Внаслідок ДТП автомобіль Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується складеним поліцією протоколом про адміністративне правопорушення серія АП 2№101 699.

Дане ДТП сталося внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2, внаслідок чого Шевченківським судом м. Харкова розглядалася дана справа №638/1926816-ПЗ/638/4578/16. Суд, дослідивши докази та показання ОСОБА_2, яка, в свою чергу, свою вину визнала та щиро розкаялася, визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнув її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Між протиправними діями ОСОБА_2 і завданою шкодою автомобілю, який належить ОСОБА_1 є прямий причинний зв'язок.

Так відповідно до рахунку-фактури TOB «АККО Моторе» №КА-5- від 23 травня 2017 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, внаслідок заподіяної шкоди, складає 16 435,44 гривень. Ця сума включає заміну бампера, фарбування та його встановлення. Згідно акту виконаних робіт ТОВ «АККО Моторе» № КА 002185 від 10.08.2017 ця сума склала 16 470 гривень.

Відповідальність винної особи була застрахована в страховій компанії ВУСО. Факт визнання даного ДТП страховим випадком підтверджується страховим актом.

На підставі страхового акту на виконання вимог ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», СК «ВУСО» розрахувала виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 відповідно до зобов'язань зі страхового відшкодування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 Ця виплата складає 10 918,08 гривень.

Таким чином, непокритою залишається різниця між заподіяною шкодою ОСОБА_1 та сумою страхового відшкодування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2, що складає 5552 гривень.

Окрім того позивач вказує, що вказаними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду у зв'язку з тим що вона не могла користуватися автомобілем і зазнала значних душевних страждань, стала більш подразливою та нервовою, втратила апетит, почала погано спати, а у зв'язку з тим, що їй довелося пересуватися без автомобілю зазнала значних навантажень на ноги.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач та її представник ОСОБА_3, який діє на підставі Довіреності від 15.01.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Представника відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють на підставі Довіреності від 04.11.2017 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, оскільки при визначені розміру збитків необхідно враховувати Звіт проведений суб'єктом оціночної діяльності. Звіт, який був зроблений ПрАТ СК «ВУСО» , відповідає вимогам закону, оскаржений не був і тому не має підстав для відшкодування матеріальної шкоди. Щодо моральної шкоди то вона не була доведена позивачем.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходила.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так в судовому засіданні було встановлено, що 11 листопада 2016 року у 11.10 хвилин на вулиці Клочківській, 101 д, відбулося ДТП за участю Chevrolet Cruze, державний номер НОМЕР_1, під управлінням відповідача ОСОБА_2 і автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, під управлінням позивача ОСОБА_1.

Внаслідок ДТП автомобіль Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що винною у вказаному ДТП було визнано ОСОБА_2

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» , що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6717049 від 14.12.2015 року. (а.с. 24)

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції яка діяла на момент дорожньо-транспортної пригоди, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до Розрахунку вартості відновлювального ремонту від 25.11.2016 року, складеного ТОВ «Експерт», вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу, автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, на момент проведення дослідження складає - 10 918, 08 грн. (а.с. 43-46)

Як вбачається зі страхового акту № 5617-24 від 06.07.2017 року, сума страхового відшкодування становить 10 918, 08 грн., яка і була перерахована на рахунок ООО «Акко Моторс». (а.с. 47, 48)

Позивач ОСОБА_1 здійснювала відновлювальний ремонт свого автомобілю Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, у ТОВ «АККО Моторс», яке відповідно до дилерської угоди № MZ-05/2017 з імпортером Mazda ДП Авто Інтернешенел має право на реалізацію автомобілів Mazda, їх гарантійне обслуговування, реалізацію запасних частин, сервісних матеріалів та аксесуарів до них на території Харківської області. (а.с.68-73)

Згідно наряду - замовлення ТОВ «АККО Моторс» № КА-5-002185 від 31.07.2017 року, та Акту виконаних робіт № КА 002185 від 10.08.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобілю Mazda 3, державний номер НОМЕР_2, складає 16 470, 00 грн. (а.с. 74, 75)

Позивач зазначає, що перерахована сума не повністю покрила вартість відновлювального ремонту автомобілю, різницю якої вона і просить стягнути.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На виконання наведених вище норм матеріального права страховик виплатив позивачу страхове відшкодування, розмір якого хоча і не перевищує ліміт відповідальності, проте визначено відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов'язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов'язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи те, що позивачем не було оскаржено Розрахунку вартості відновлювального ремонту від 25.11.2016 року, складеного ТОВ «Експерт», не було заявлено клопотання про проведення експертизи, то суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для відшкодування різниці вартості матеріальної шкоди так як немає можливості встановити чи дійсно така сума шкоди була понесена позивачем внаслідок ДТП, чи визначена вона була відповідно до вимог законодавства.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте ніяких доказів щодо моральних страждань позивача матеріали справи не містять, консультативний висновок хірургу від 13.12.2017 року відповідно до якого вона 13.12.2017 року перенесла операцію у зв'язку з варикозним розширенням вен не свідчить про причинно наслідковий зв'язок між ДТП та операцією перенесеною позивачем, крім того між ними пройшов вже значний проміжок часу, а отже суд приходить до висновку у необхідності відмовити задоволені цих позовних вимог. (а.с. 62)

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 264-268 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 979, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р.

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа ПрАТ СК «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18.01.2018 року.

Суддя В.В. Труханович