АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 січня 2018 р. м. Чернівці
судді Яремка В.В.
у справі № 724/1009/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на рішення Хотинського районного суду від 21 червня 2017 року
За наслідками апеляційного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу МТСБУ задоволено частково.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди змінено з 52441,17 грн. на 2951,17грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Розподіл судових витрат змінено.

Вважаю, що апеляційним судом апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції про стягнення з нього шкоди у відповідному розмірі залишено без змін помилково, оскільки доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази давали підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги указаного відповідача.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що винуватцем ДТП, що мала місце 25 травня 2015 року в с. Колінківці Хотинського району, внаслідок якої сталося зіткнення автомобіля марки «AUDI А4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керування відповідача ОСОБА_3, та автомобіля «Chery Amulet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, внаслідок чого автомобіль «Chery Amulet» дістав механічні пошкодження, є відповідач ОСОБА_3

При цьому апеляційний суд виходив з того, що винуватість водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП доведена висновком спеціаліста від 01 березня 2016 року про те, що в заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних водій автомобіля «AUDI А4» ОСОБА_3 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Chery Amulet», шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.4 ПДР, і невідповідності вимогам даних пунктів ПДР України в діях водія ОСОБА_3, перебували в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Апеляційний суд відхилив доводи апелянта про недоведенівсть вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП та про наявності такої вини зі сторони позивача.

Суд послався на постанову про закриття кримінального провадження Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області від 28 серпня 2015 року, згідно якої було встановлено, що 25 травня 2015 року ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння за кермом технічно справного автомобіля НОМЕР_3, рухався на перевищеній швидкості, більше 60 км/год. в межах населеного пункту - по вул. Головній с. Колінківці Хотинського району, Чернівецької області в напрямку від м. Хотин до м. Чернівці. Наближаючись до перехрестя з вул. Клубної, водій ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість в своїх діях, при виникненні небезпеки для руху у вигляді рухомого транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_1, який виїжджав з другорядної дороги - вул. Клубної, неправильно використав прийоми керування транспортним засобом, а саме не застосував своєчасно екстрене гальмування в межах своєї смуги та змінив напрямок свого руху ліворуч на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 та пасажир ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, а автомобіль НОМЕР_5 зазнав механічних пошкоджень.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що ДТП сталася з вини самого позивача ОСОБА_1, який виїжджаючи з другорядної дороги на головну, у порушення п. 1611 ПДР не дав дорогу його (позивача) автомобілю внаслідок чого й сталося зіткнення автомобілів.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 також доводив наведене, звертав увагу на відсутність у справі доказів винуватості відповідача у скоєнні ДТП, заявив клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи.

Така експертиза була проведена експертом НДЕКЦ.

Відповідно до висновку №873-А від 22 грудня 2017 року у відповідній дорожньо-транспортній обстановці водію ОСОБА_3 необхідно було діяти згідно вимог пунктів 12.2, 12.3 та 12.4 ПДР, а водію ОСОБА_1 слід було керуватися вимогами пункту 16.11 ПДР.

Експерт не зміг дати відповіді на питання чи в діях відповідача ОСОБА_3 як і в діях ОСОБА_1 є невідповідність вимогам ПДР, які з технічної точки зору могли би перебувати у причинному зв'язку з настанням ДТП.

Отже, висновком судової авто-технічної експертизи не підтверджено факт невідповідності дій відповідача ПДР.

У порушення вимог ст. ст. 367 ЦПК України апеляційний суд належним чином не дослідив наявні у справі докази, не дав їм відповідної оцінки.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України у редакції 2004 року, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення рішення, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постанова про закриття кримінального провадження Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області від 28 серпня 2015 року не звільняє позивача від обов'язку доказування завдання відповідачем шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Зазначена постанова є лише одним з доказів, який має оцінюватися у сукупності з іншими доказами. Наведений у ній висновок про те, що відповідач перевищив допустиму швидкість руху автомобіля, не впорався з керування, що стало причиною ДТП не ґрунтується на конкретних матеріалах та доказах.

Щодо висновку спеціаліста від 01 березня 2016 року про те, що в заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних водій автомобіля «AUDI А4» ОСОБА_3 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Chery Amulet», шляхом виконання вимог п. п. 10.1, 12.3, 12.4 ПДР, і невідповідності вимогам даних пунктів ПДР України в діях водія ОСОБА_3, перебували в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП, то слід зазначити наступне.

Указаний висновок ґрунтується на неперевірених та спірних вихідних даних, а тому не може вважатися доказом порушення відповідачем ПДР.

Такий висновком спростовується висновком експерта №873-А від 22 грудня 2017 року.

Вважаю, що за відсутності факту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення суд апеляційної інстанції мав сам оцінити відповідність дій водіїв транспортних засобів на предмет їх відповідності ПДР.

З матеріалів справи вбачається, що до настання ДТП відповідач ОСОБА_3 на автомобілі «AUDI А4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався головною дорогою с. Колінківці, а позивач ОСОБА_1 на автомобілі марки «Chery Amulet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, виїжджав з другорядної дороги - вул. Клубної.

Відповідно до п. 16.11 ПДР на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Зважаючи на порядок та напрямок руху автомобілів, якими керували сторони, місце зіткнення автомобілів, слід дійти висновку, що у діях позивача ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 16.11 ПДР.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, за фактично встановлених даних про наявність у діях як позивача так і відповідача вини у ДТП, апеляційний суд мав підстави, на часткове задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5, рішення суду першої інстанції у відповідній частині змінити, зменшивши розмір стягнення з відповідача ОСОБА_3 шкоди відповідно до ступеня його вини.

Суддя В.В. Яремко