Справа №490/3315/17 25.01.2018
Провадження №22-ц/784/176/18
Провадження № 22-ц/784/176/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/3315/17

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 листопада 2017 року у складі судді Гуденко О.А., ухвалене у приміщенні цього суду, повний текст якого виготовлено в цей же день,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 25 серпня 2005 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № NKVPAK05810047, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 13848,76 доларів США з кінцевим строком повернення до 24 серпня 2012 року, а ОСОБА_1 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених даним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним Договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позивач зазначав, що в зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 обов'язків по погашенню кредиту станом на 17.03.2017р. існує заборгованість в розмірі 3711,22 доларів США, що еквівалентно 100091грн. 60коп., яку він просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уточнило позовні вимоги. Позивач вказував, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.12.2013р. у справі № 1423/17328/2012 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором в сумі 3723,15 доларів США було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль SHEVROLET AVEO SF48Y, реєстраційний № НОМЕР_1, проте дане рішення дотепер не виконано. На думку позивача, оскільки станом на 15.11.2017 р. заборгованість за кредитним договором не погашена, то з відповідачів в солідарному порядку мають бути стягнуті відсотки за період з 16 листопада 2014 р. по 15 листопада 2017 р. в сумі 2416,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 64027грн. 42коп. та складається з: відсотків, нарахованих згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в сумі 2082,15 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 55169грн.42коп., та відсотків, нарахованих згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України ( 3% річних) у сумі 334,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 64027грн. 42коп. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погодившись з висновком суду про пропущення ним строку позовної давності, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - просила оскаржуване рішення залишити без змін та ухвалити рішення, яким як і суд першої інстанції відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову, застосувавши приписи ч. 4 ст. 267 ЦК України та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі № 6-16цс15.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № NKVPAK05810047, відповідно до якого останній було надано кредит на придбання автомобіля SHEVROLET AVEO та сплату страхових платежів у розмірі 13848,76 доларів США з кінцевим строком повернення до 24 серпня 2012 року, а ОСОБА_1 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених даним договором (а.с. 11-12).

9 лютого 2009 року в забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки (а.с. 13).

В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором в жовтні 2012 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2017 року, залишеним в цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2014. року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року, позов Банку задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості в розмірі 29759грн.14коп. що еквівалентно 3723,15 доларів США, за кредитним договором № NKVPAK05810047 від 25 серпня 2005 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1, звернено стягнення на предмет застави - належний боржниці автомобіль SHEVROLET AVEO SF48Y, 2005р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с. 62-70).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідачі своїх обов'язків про погашення кредитної заборгованості не виконали та станом на 15.11.2017 р. їх заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, складає 2082,15 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 55169грн.42коп., та за відсотками, нарахованих згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, - 334,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8858грн.00коп., всього - 2416,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 64027грн. 42коп.

Встановивши обґрунтованість заявленої Банком в уточненому позові суми заборгованості, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 При цьому суд виходив з того, що Банк був зобов'язаний пред'явити позов протягом трьох років від дати невиконання боржником зобов'язання - 25 серпня 2012 року (наступного дня після кінцевої дати повернення кредитних коштів згідно Кредитного договору), однак звернувся з даним позовом лише у квітні 2017 року.

Проте, повністю погодитись з таким висновком колегія суддів не може.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє як боржника, так і поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів і штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 вересня 2016р. у справі № 6-1252цс16, від 6 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17.

Факт невиконання до теперішнього часу рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2013 року підтвердила у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3

За таких обставин, зобов'язання вважається простроченим.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому позивач обгрунтовано визначив розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначене відповідає правововому висновку, викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, вимоги Банку про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов'язання, також відповідають вимогам закону.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2013 року набранням законної сили 18 квітня 2014 року. Отже, саме після набрання законної сили вказаним судовим рішенням почався перебіг строку позовної давності.

З указаним позовом Банк звернувся до суду 18 квітня 2017 року.

Уточнені позовні вимоги про стягнення процентів заявлені Банком за період з 16 листопада 2014 року по 15 листопада 2017 року, тобто, у межах передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

За такого, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вищевказаними вимогами.

З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у запереченнях на апеляційну скаргу доводи щодо пропуску Банком позовної давності, а посилання на постанови Верховного Суду України у справах № 6-116цс13 і № 6-16цс15 не можуть бути прийняті до уваги. Так, у справі № 6-16цс15 Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015р. висловив правову позиції щодо належної письмової форми договору про збільшення позовної давності. Правова позиція у справі № 6-116цс13, викладена у постанові від 06.11.2013р. щодо права кредитора у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті та щодо можливості стягнення несплачених до моменту звернення кредитора до суду платежів у межах позовної давності по кожному із платежів. А тому, зазначені правові висновки не спростовують помилковості висновків суду першої інстанції про відмову у позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за пропуском позовної давності.

Таким чином, за період з 16 листопада 2014 року по 15 листопада 2017 року Банком обґрунтовано нараховано проценти в загальній сумі 2416,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 64027грн. 42коп. та складається з: відсотків, нарахованих згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в сумі 2082,15 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 55169грн.42коп., та відсотків, нарахованих згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України (3% річних) у сумі 334,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8858грн.00коп. (а.с. 55-60).

Вказані розрахунки Банку відповідачі не оспорювали, ці розрахунки проведені виходячи з розміру простроченої заборгованості за тілом кредиту - 3711,22 доларів США - з урахуванням процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування кредитними коштами за відповідній період.

За змістом укладеного 9 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_2 договором поруки вбачається, що ним забезпечується виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1, та у випадку невиконання останнім зобов'язань вони відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. ОСОБА_2 відповідає перед Банком за виконання зобов'язань у тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту , відсотків за користування кредитом, комісій винагород , штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Передбачений ч 4 ст. 559 ЦК України строк на пред'явлення вимог до поручителя позивачем не пропущений, оскільки пунктом 12 договору поруки строк його дії сторони узгодили - п'ять років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Отже, строк дії договору поруку сторони встановили до 25 серпня 2017 року.

За таких обставин, відповідно до вищевикладених вимог закону колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № NKVPAK05810047 від 25 серпня 2005 року в розмірі 64027грн. 42коп, що еквівалентно 2416,46 доларів США, яка складається з: відсотків, нарахованих згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в сумі 2082,15 доларів США, що еквіваленто 55169грн.42коп., та відсотків, нарахованих згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України (3% річних) у сумі 334,31 доларів США, що еквіваленто 8858грн.00коп.

Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частках на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню відшкодування сплаченого позивачем судового збору за позовну заяву та апеляційну скаргу в розмірі загальному розмірі 3360грн. (1600грн. + 1760грн.), тобто, по 1680грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № NKVPAK05810047 від 25 серпня 2005 року в розмірі 64027грн. 42коп. (шістдесят чотири тисячі двадцять сім гривень сорок дві копійки), що еквівалентно 2416,46 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору в розмірі по 1680грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят гривень) з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

____________________________________________

Повний текст постанови складено 29 січня 2018 року