Справа № 467/1486/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2018 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області в складі:

головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 27233,45 грн., 1485,00 грн. - витрати на проведення експертизи, 500,00 грн. витрати на правову допомогу та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 22 лютого 2017 року сталася дорожньо-транспортна подія (ДТП) за участю належного їй на праві власності автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ-2104 державний реєстраційний номер М0610НИ, власником якого є ОСОБА_2

Відносно ОСОБА_2, який керував своїм автомобілем, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 273933, яким дії останнього були кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку про незалежну оцінку майна № 115-17 розмір матеріальних збитків, завданих пошкодженням її автомобіля внаслідок вищевказаної ДТП, складає 40233,45 грн. Оскільки відповідач часткового сплатив матеріальну шкоду в розмірі 13000,00 грн., а решту суми в добровільному порядку відмовляється відшкодувати, просила про задоволення позову.

Згідно відзиву на позовну заяву, ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки чоловіку позивачу, який керував в день ДТП ОСОБА_5, відшкодував розмір заподіяної шкоди в розмірі 13000,00 грн. та останній не мав претензій. Крім того, незалежна оцінка майна з визначенням вартості матеріального збитку № 115-17 від 8 травня 2017 року була проведена лише через три місяця після ДТП, що викликає сумнів в іі достовірності, крім того таку оцінку проведено оцінщиком, а не експертом, та не підтверджено суму ремонту належного позивачу автомобіля.

Згідно відповіді на відзив, ОСОБА_4 зазначила на неспроможність та необґрунтованість посилань відповідача на свої доводи, та підтримала зміст заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги позивача та просив про задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала ОСОБА_2 та просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7) позивач є власником автомобіля НОМЕР_1.

В судовому засіданні встановлено, що позивач мала страховий поліс, який стосується виплат на користь третіх осіб, автомобіль відповідача на момент вчинення ДТП застрахований не був.

22 лютого 2017 року о 14.00 годині на автомобільній дорозі Семенівка-Ульянівка-Миколаїв на 6 км+200м сталося зіткнення автомобіля ВАЗ-2104 державний реєстраційний номер М0610НИ під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Останній транспортний засіб внаслідок ДПТ отримав механічні пошкодження (а.с. 10).

Згідно копії витягу (а.с. 8) відомості про вчинене ДТП від 23 лютого 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою від 30 серпня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 23 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 286 КК України закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 9).

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків розгляду справи (а.с. 11-12).

Відповідно до копії розписки (а.с. 13) ОСОБА_2 15 березня 2017 року передав ОСОБА_6, а останній отримав у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 13000,00 грн. Як видно із змісту розписки, претензій до ОСОБА_2 на даний момент (на момент написання розписки) не має. Факт передачі та отримання вказаної суми сторонами в судовому засіданні не заперечувався.

Відповідно до висновку за звітом № 115-117 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобіля НОМЕР_2 з урахуванням обмежень та допущень станом на 8 травня 2017 року становить 40233,45 грн. (а.с. 51-77). Тобто вартість відновлюваного ремонту становить 63266,36 грн. Однак з урахуванням втрати товарної вартості автомобіля, матеріальні збитки становлять саме 40233,45 грн.

Відповідно до протоколу огляду колісного транспортного засобу, який є додатком до вказаного висновку, в ньому зазначено характер та обєм пошкоджень автомобіля НОМЕР_2, які підтверджуються фотознімками, доданими до висновку.

В судовому засіданні відповідач вказав, що не впізнає на фотознімках завдані ним пошкодження автомобіля, та надав суду фотознімки, якими підтверджує, що саме такі пошкодження від спричинив автомобілю НОМЕР_2 (а.с. 80-83).

Оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що пошкодження автомобіля НОМЕР_2, визначені на фотознімках, наданими сторонами, є ідентичними. Характер пошкоджень зазначений та описаний у висновку № 115-117.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

З розяснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами (надалі Постанова), вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, в силу права власності повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, з правого аналізу зазначених норм матеріального права та їх розяснень вбачається, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки зобовязаний довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, сталася не з його вини.

За такого, наявність вини відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року.

Наявність матеріальної шкоди в розмірі 40233.45 грн. підтверджується висновком за звітом № 115-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, належного позивачці, від 12 травня 2017 року, проведеного за замовленням ОСОБА_7 суб'єктом оціночної діяльності.

Тобто, позивачка фактично на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля понесла збитки в розмірі 40233,45 грн. відповідачем частково сплачено їй 13000,00 грн., а тому решту суми повинен відшкодувати відповідач.

Відповідачем не оскаржено та не спростовано висновок за звітом № 115-17 від 12 травня 2017 року. Інших доказів, на підтвердження вартості матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю НОМЕР_2 сторонами не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що оцінка вартості матеріальної шкоди автомобіля відбулася через тривалий час після скоєння ДТП, суд не може взяти до уваги, оскільки як видно із матеріалів справи, за фактом ДТП, яке сталося 2 лютого 2017 року. проводилось розслідування кримінального провадження.

За такого, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 27233 грн. 45 коп.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, в тому числі правнича допомога, витрати, повязані з проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2689 грн. 80 коп. (704,80 грн. судового збору (а.с 4)+1485,00 грн. за проведення оцінки (а.с. 78) + 500,00 грн. правничої допомоги (а.с. 79))

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) у відшкодування шкоди в розмірі 27233 грн. 45 коп. та судові витрати в сумі 2689 грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_8