АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (доповідача), ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2017 року (суддя Харечко С.П.) у справі № 569/13240/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів.

Змінено розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду від 04 квітня 2008 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 грн та стягнуто з ОСОБА_4, інд. код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції порушив, визначений ст. 36 ЦПК України, порядок залучення у справу третіх осіб.

Підставою позову про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни їх з твердої грошової суми до 1/4 частки від доходів платника аліментів, було посилання позивачки на те, що він отримує доходи та не має інших утриманців.

Такі твердження не відповідають дійсності, на підтвердження чого, він подав до суду докази, котрі вказували на те, що він доходів не отримує (відомості ДПІ), має малолітнього сина від іншого шлюбу (свідоцтво про народження) та матір

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/13240/17 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/155/2018 Суддя-доповідач ОСОБА_1

пенсіонерку (пенсійне посвідчення, відомості УПФУ).

Подані ним докази вказують на відсутність у нього фінансових можливостей надати більший розмір матеріального забезпечення для дочки ОСОБА_8, що судом першої інстанції враховано не було.

Суд не врахував ту суттєву обставину, що позивачка інших утриманців крім дочки не має, вона є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на житія.

Стан здоров'я дочки ОСОБА_8 добрий, матеріальне становище платника аліментів незадовільне, у платника аліментів наявний також малолітній син від іншого шлюбу та непрацездатна матір, які потребують утримання, а доходи й грошові кошти у відповідача відсутні.

Просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково та стягувати з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частки його доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 % прожитого мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судами установлено, що із 11 квітня 2003 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 липня 2006 року.

Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ГЮ № 026380 (а.с. 3).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2008 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, в розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 23.01.2008 року і до повноліття (а.с. 4).

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_4 на утримання доньки за рішенням Рівненського міського суду від 04.04.2008 року, станом на дату звернення ОСОБА_5 з позовом про зміну способу їх стягнення, є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що порушує права дитини.

Враховуючи вищевказані норми права та врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність встановлення розміру аліментів рішенням суду у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів місцевий суд, відповідно до правил ст. 182 СК України, вірно врахував матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні дитини від іншого шлюбу, те що він є здоровою, працездатною особою, та прийшов до правильного висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: С.С. Шимків

ОСОБА_2

ОСОБА_3