Провадження № 2/127/6862/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Дернової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила усунути перешкоди, які чинить їй ОСОБА_2 в користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання її такою, що втратила право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, однак у даній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2(колишня невістка), яка у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло №4023 від 04.03.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 10.02.2004 року №186, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить

квартира АДРЕСА_1, яка зареєстрована КП «ВООБТІ» на праві приватної власності за ОСОБА_1 і записана в реєстрову книгу №597 за реєстровим №103 (а.с.4).

У квартирі АДРЕСА_1 з 11.07.2012 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (колишня невістка позивача, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року (цивільна справа №127/26632/16-ц) було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.5)), що підтверджується інформаційним листом Асоціації об'єднань співвласників багатоквартирних будинку Вінниччини №АО 00154/17 від 04.12.2017 року (а.с.6).

Однак, у вищезазначеній квартирі відповідач не проживає з 28.01.2017 року, тобто понад рік (інформаційна довідка №АО 00154/17 від 04.12.2017 року), своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом).

Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1) такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 640 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: