Номер провадження: 22-ц/785/1498/18
Номер справи місцевого суду: 500/2819/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства «Дінекс-Агро» - ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року по справі за позовом Фермерського господарства «Стоянов А.А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ФГ «Стоянов А.А.» звернулося до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ФГ «Дінекс-Агро», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди посилаючись на те, що 04 січня 2011 року з відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір оренди належної позивачеві на праві власності земельної ділянки загальною площею 3,12 гектарів. Строк дії договору становить десять років, тобто до 04 січня 2021 року. Разом із тим державна реєстрація договору не була проведена через зміни у законодавстві, але земельна ділянка була належним чином передана та оброблюється фермерським господарством «Стоянов А.А.», договір до наступного часу не розірваний та не скасований.

Між тим 01 вересня 2014 року відповідачі уклали між собою договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, у зв'язку із чим просив визнати недійсним договір оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 3,12 гектарів та скасувати державну реєстрацію договору права оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 3,12 гектарів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року визнано недійсним договір оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 3,12 гектарів. Скасовано державну реєстрацію договору права оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 3,12 гектарів.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ФГ «Дінекс-Агро» - ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, відшкодувати відповідачу судові витрати по справі з арахунок позивача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 1, 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи позов ФГ «Стоянов А.А.» суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Суд обґрунтував свою позицію наступним.

Позивач у своїх позовних вимогах посилався на існування між позивачем та ОСОБА_4 правовідносин з оренди земельної ділянки площею 3,12 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 09.10.2001 р., виданого Новопокровською сільською Радою Ізмаїльського району Одеської області, що вбачаються з факту підписання між ФГ «Стоянов А.А.» та ОСОБА_5 договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року.

На думку позивача, спірна земельна ділянка відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року та акту приймання-передачі до нього була передана ОСОБА_4 в оренду ФГ «Стоянов А.А.» на 10 років з метою здійснення останнім товарного сільськогосподарського виробництва.

З урахуванням положень ст. 638 ЦК України, ЗУ «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-ХІV (з наступними змінами та доповненнями), позивач вважав, що на час підписання між відповідачами по справі договору оренди землі від 01.09.2014 року (виникнення спірних правовідносин) договір оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року був укладеним, чинним та обов'язковим для виконання його учасниками, у зв'язку із чим оспорюваним у даній справі правочином було порушено права та охоронювані законом інтереси ФГ «Стоянов А.А.», як єдиного, законного користувача земельної ділянки - об'єкту оспорюваного договору.

ФГ «Стоянов А.А.» також просило суд скасувати державну реєстрацію за ФГ «Дінекс-Агро» права оренди земельної ділянки, яке виникло на підставі оспорюваного правочину.

За результатми розгляду, досліджених доводів та заперечень сторін Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 20.03.2017 року було ухвалено рішення по справі №500/2819/16-ц, яким позов ФГ «Стоянов А.А.» було задоволено повністю, у зв'язку з чим визнано недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 01.09.2014 року, а також скасовано державну реєстрацію за ФГ «Дінекс-Агро» права оренди земельної ділянки, що виникло на підставі оспорюваного правочину.

З такою позицією суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2011 року власником земельної ділянки, у тому числі відповідачем, був підписаний запропонований ФГ «Стоянов А.А.» договір оренди земельної ділянки відповідно до умов п. 1 яких передбачалась передача ОСОБА_5 (орендодавець) в строкове платне користування позивачу спірної земельної ділянки.

При цьому згідно п. 3.1 договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року, яким ФГ «Стоянов А.А.» обґрунтовує порушення його прав, як користувача спірної земельної ділянки, сторони дійшли згоди про те, що договір укладено строком на 10 років починаючи з часу його державної реєстрації.

Згідно п. 6.1 договору оренди землі від 04.01.2011 року умови та строк передачі спірної земельної ділянки в оренду сторонами по справі були покладені в залежність саме від моменту державної реєстрації даного договору, зокрема - земельна ділянка передається в оренду згідно акту приймання-передачі, який оформлюється в сток не пізніше семи днів після державної реєстрації даного договору.

В подальшому сторонами по договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року будь-яких заходів щодо його державної реєстрації не вживалося у зв'язку з відсутністю у керівництва ФГ «Стоянов А.А.» бажання у здійсненні додаткових витрат на належне оформлення відповідних правовідносин.

Протягом певного періоду часу ФГ «Стоянов А.А.» здійснювало вирощування сільськогосподарських культур, на підставі усної домовленості власника з керівництвом ФГ «Стоянов А.А.», а не на підставі юридичного факту виникнення договірних правовідносин.

Згодом, ОСОБА_4, 01.09.2014 року було укладено з ФГ «Дінекс-Агро» договір оренди землі відповідно до умов п. 1 яких ФГ «Дінекс-Агро» (орендар) приймає у строкове платне користування спірну земельну ділянку.

В подальшому ФГ «Дінекс-Агро» за відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права користування спірною земельною ділянкою у іншого суб'єкта права було здійснено оспорювану у даній справі державну реєстрацію права оренди, що виникло на підставі договору оренди землі від 01.09.2014 року.

При цьому, ФГ «Дінекс-Агро» виходило з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умовами укладення цивільно-правового договору є належна форма досягнення сторонами правочину згоди на його вчинення, досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору.

Недодержання сторонами вище перелічених умов укладення цивільно-правового договору дає підстави вважати такий договір неукладеним, оскільки, державна реєстрація правочину є складовою частиною форми договору на дотримання якої є імперативне посилання в положеннях ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Виникнення права на земельну ділянку, оформлення речових прав на земельну ділянку врегульовані ст.ст. 125, 126 ЗК України, ЗУ «Про ренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV (з наступними змінами та доповненнями) тощо.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі є ЗУ «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (в редакції, яка була чинною на момент підписання договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди змелі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (з наступними змінами та доповненнями)обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, в тому числі, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями) державна реєстрація відповідних прав здійснюється державним реєстратором, а у випадку, передбаченому цим Законом, нотаріусом як спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

ФГ «Стоянов А.А.» не вчинялось будь-яких дій, спрямованих на належне оформлення (державну реєстрацію) своїх домовленостей з власником земельної ділянки.

Доказів, спростовуючих викладене, ФГ «Стоянов А.А.» під час розгляду даної справи по суті до місцевого суду надано не було.

П. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із ст. 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Крім зазначеного, Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року по справі №6-162ц13 за наслідками тлумачення положень ст. ст. 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV дійшов висновку про те, що сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоди встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної держреєстрації.

З урахуванням зазначеного, укладаючи договір оренди землі від 01.09.2014 року, сторони оспорюваного правочину, попри наявність договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року з ФГ «Стоянов А.А.», але за відсутністю факту державної реєстрації як договору, так і відповідного речового права, виходили з юридичного факту відсутності у ФГ «Стоянов А.А.» права користування спірною земельною земельною ділянкою, а у власника земельної ділянки - відповідних обов'язків.

Як наслідок, будь-які домовленості між власником земельної ділянки та керівництвом ФГ «Стоянов А.А.» щодо користування спірною земельною ділянкою, які передували укладенню 01.09.2014 року договору оренди землі з ФГ «Дінекс-Агро», в розумінні вимог ст. 210 ЦК України, ст. ст. 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV, а також приведених вище вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями), не мали під собою будь-якого правового підгрунтя для надання ФГ «Стоянов А.А.», всупереч волевиявленню власника, права на користування земельною ділянкою у подальшому.

Досліджуючи договір оренди землі, укладений між власником земельної ділянки та ФГ «Стоянов А.А.», а також між ним та ФГ «Дінекс-Агро», вбачається, що станом на 01.09.2014 року (дата підписання оспорюваного договору) і до теперішнього часу в розумінні вимог ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст. ст. 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV (в редакції станом на 04.01.2011 року) ст. ст. 4, 9, 15 ЗУ «Про дердавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями) ФГ «Стоянов А.А.» не набуло права користування спірною земельною ділянкою - об'єктом оспорюваного правочину.

Відповідно до роз'яснень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» чинна судова практика розгляду даної категорії спорів виходить з того, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9).

Необгрунтованим на думку колегії суддів є висновок суду в рішенні від 21.03.2017 року про те, що 04.01.2011 року між ОСОБА_4 та ФГ «Стоянов А.А.» було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, передбачених Законом України «Про оренду землі» та складено про це письмовий документ договір оренди, у зв'язку з чим суд вважав встановленим, що оспорюваний договір оренди, укладений 01.09.2014 року між відповідачами, укладений під час дії договору між ФГ «Стоянов А.А.» та ОСОБА_4 04.01.2011 року. Первісний договір оренди є діючим, його наявність не обмежує права власника земельної ділянки ОСОБА_4 щодо володіння та користування земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди, оспорюваний договір порушує права орендаря ФГ «Стоянов А.А.», тому суд дійшов висновку що оспорюваний договір оренди укладений з порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 18, 20 цього закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Розділом «Строк дії договору» передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років, відлік строку оренди розпочинається з моменту державної реєстрації цього договору.

Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Оскільки державна реєстрація права оренди за договором оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року його сторонами не здійснювалась за відсутністю у сторін відповідної технічної документації, тобто відповідне волевиявлення ФГ «Стоянов А.А.» та ОСОБА_4 не набуло належного юридичного оформлення, вказана обставина не могла обмежувати волевиявлення власника земельної ділянки на зміну «ділового партнера» та передачу своєї земельної ділянки у користування іншому суб'єкту господарювання.

Така позиція узгоджується з висновком колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року по справі № 6-127цс13 про те, що учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи угоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням було помилково задоволено вимогу позивача про визнання недійсним договору оренди від 01 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» тому скасування державної реєстрації зазначеного договору є також незаконним.

Викладені обставини на думку колегії суддів судом з'ясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ФГ «Стоянов А.А.» на користь ФГ «Дінекс-Агро» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі - 2899,60 грн.. та 2756 грн.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч. 2 ст. 374, п. 1, 3 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Дінекс-Агро» - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову Фермерського господарства «Стоянов А.А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства «Стоянов А.А.» на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» судові збір у розмірі 2899,60 грн. та 2756,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05.02.2018 року

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький