АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/954/18 Справа № 207/2616/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тюлюнова В. Г. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій посилався на те, що 10 січня 2007 року між ними і відповідачем укладено договір без номера, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка гроші отримала, але зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка на 31 липня 2016 року становить 16712,11 грн. і складається із заборгованості за кредитом 2508,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 10238,02 грн., заборгованості за пенею та комісією 2693,28 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 772,01 грн. - відсоткова складова. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, у зв'язку з чим банк вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості і витрат, пов'язаних з розглядом справи, судового збору у розмірі 1378 гривень.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 10 січня 2007 року між Банком і відповідачкою укладено договір без номера, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка гроші отримала, але зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2016 року становить 16712,11 грн., і складається із заборгованості за кредитом 2508,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 10238,02 грн., заборгованості за пенею та комісією 2693,28 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина, 772,01 грн. - відсоткова складова.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, а згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як передбачено умовами надання споживчого кредиту № б/н від 10 січня 2007 року, укладено між позивачем та відповідачкою визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені в заяві. У разі непогашення суми кредиту в строки зазначені в заяві, заборгованість в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту і визначеною в заяві до кредитного договору № б/н від 10 січня 2007 року та картою було визначено дату - березень 2013 року.

Проте як вбачається з матиеріалів справи та розрахунком заборгованості останній платіж зазначено 04 листопада 2013 року в сумі 245,00 грн., який вчинений вже після закінчення дії картки та в справі відсутні докази, у відповідності до ст.ст. 77, 81 ЦПК України, того, що саме відповідач свідомо вчинила дію, а саме сплатила цей платіж, тоді як інші платежі були вчинені відповідачем до 07 серпня 2011 року.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанціх обгрунтовано прийшов до висновку про нелажність доказів сплати відповідем заборгованості за кредитом саме 04 листопада 2013 року в сумі 245,00 грн.

Крім того, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу тобто відповідно до наданих позивачем доказів з 08 серпня 2011 року, що підтверджується таблицею розрахунку заборгованості, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 13 вересня 2016 року.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст..261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив і суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі строком дії, що відповідає строку дії картки.

За таких обставин судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги Банку про незаконність рішення суду то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів на та не погодження з рішенням суду, а тому ці доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова