З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2018 року смт Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Лобановської С.М.,
за участю секретаря Шевченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,-
ОСОБА_1 звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді єдиної частки від заробітку (доходу) батька, у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини, відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, сторони мають двох синів, які на даний час проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач по справі матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вихованням не займається, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток та створення належних умов для розвитку їх природних здібностей.
Крім того, зазначає, що коштів, які вона отримує, недостатньо для забезпечення дітей речами першої необхідності, що унеможливлює достатній рівень життя для дітей, у зв'язку з чим просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Надала заяву у якій прохала суд розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого повторно 07 листопада 2017 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого повторно 07 листопада 2017 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно. (а.с. 9,10)
Відповідно до довідки виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Харківської області за вих. № 495 від 16 серпня 2018 року ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, має склад сім'ї - чоловік ОСОБА_2, син - ОСОБА_3, син - ОСОБА_4. (а.с. 8)
Відносно матеріального стану відповідача ОСОБА_2, судом не встановлені відомості про його доходи, оскільки відповідач по справі в судове засіданні для участі в розгляді справи двічі не з'явився, відзиву на позов та доказів на підтвердження обставин, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у встановлений судом строк не надав.
З огляду на викладене, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності, суд вирішує спір на підставі наявних у справі доказів та відповідно до приписів ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, як учасником судового процесу, щодо наявності підстав для задоволення позову, приходить до наступного висновку.
Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч.1, п.2 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. При цьому способом захисту сімейних прав та інтересів є, крім іншого, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно положень ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
На дату розгляду судом справи по суті наявності між сторонами домовленості щодо способу утримання їх спільних дітей, за відсутності наданих ними відповідних письмових заяв з цього приводу, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача по справі, як матері дітей, з якою вони проживають, до суду з позовом до відповідача, як батька дітей, про стягнення з нього аліментів на їх утримання, здійснено у спосіб, передбачений законом, а тому порушене право дітей на матеріальне утримання з боку батька підлягає судовому захисту.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За змістом ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, ким вони здійснюються, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі є фізичною особою працездатного віку. Належних доказів на підтвердження стану здоров'я, наявності аліментних зобов'язань перед іншими особами, а також тяжкого матеріального становища, які б унеможливлювали чи істотно впливали на виконання ним обов'язку щодо утримання своїх дітей, відповідачем суду надано не було, а тому суд, з урахуванням відсутності заяви позивача про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, приходить до висновку про спроможність відповідача брати участь в утриманні дітей шляхом сплати аліментів в частині від його заробітку (доходу).
Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно положень ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За змістом ч.1 ст.10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
З урахуванням наведених правових норм, приймаючи до уваги предмет позову - стягнення аліментів на утримання двох дітей, які проживають разом з матір"ю - позивачем по справі ОСОБА_1, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин в частині визначення розміру єдиної частки від заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2, яка підлягає стягненню на користь позивача, положень ч.5 ст.183 СК України, що регулюють подібні аліментні відносини.
При цьому суд також враховує, що позивачем по справі, не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження її щомісячного доходу, а також наявності інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, не доведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначеного нею в позовній заяві розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання їх двох спільних дітей, саме як 1/2 частини (половини) його заробітку (доходу).
На підставі викладеного, враховуючи законодавчо визначений розмір аліментів на утримання двох дітей відповідного віку та не подання позивачем доказів необхідності отримувати від відповідача матеріальної допомоги на утримання їх спільних синів саме у такому розмірі, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дітей, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, у зв'язку з чим позовна заява підлягає частковому задоволенню.
За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Таким чином, закон прямо передбачає визначення судом єдиної частки від заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватись з нього на утримання двох і більше дітей, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, і не передбачає повноваження суду одночасно з визначенням єдиної частки на утримання двох дітей, визначати розмір частки від заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватись з нього на іншу дитину після досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Таким чином, з урахуванням обставин, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про часткове задоволення позову.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із вимог діючого законодавства України та необхідності захисту інтересів дітей, що мають першочергове значення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.(66%)
Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280-284, 287, 289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.180-182, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця міста Магадан, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 15 серпня 1997 року Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки смт Близнюки Харківської області, паспорт серії НОМЕР_5, виданий 03 вересня 2002 року Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді єдиної частки від заробітку (доходу) батька, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з 17 серпня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Лобановська

31 жовтня 2018 року