Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/7345/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/297 /18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, про визнання права власності, який неодноразово уточнювався.

В обґрунтування позову зазначав, що 14.01.2016 року помер його батько ОСОБА_5 Після його смерті залишилася спадщина : житловий будинок, земельні ділянки та інше майно. Згідно заповіту ОСОБА_5 все своє майно заповідав йому.

При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, в звязку з пропуском строку для звернення з такою заявою.

Враховуючи вищенаведене просив суд визнати за ним в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 право власності на житловий будинок № 85 по вул. Миру в с. Сергіївка Вільнянського району Запорізької області, що складається із: житлового будинку літ."А"; літньої кухні літ."Б"; сараїв літ. літ."Б-1", "В", "Г", "Д"; вбиральні літ."Е", "Ж"; шийка льоху літ."пг"; водопроводу № 3; парканів №№ 1, 2;земельну ділянку площею 0,3324 га, розташовану по вул. Миру, 85, в с. Сергіївка Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для особистого підсобного господарства, що належала померлому ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 023417 від 25.12.2000 року; земельну ділянку площею 4,50га, розташовану на території Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 035409 від 24.02.2003 року; гараж літ."Е" по вул. Високовольтній, 23, в місті Запоріжжі; земельну ділянку площею 0,0075 га, розташовану по вул. Високовольтній, 23, в місті Запоріжжі, цільове призначення для розташування капітального гаража.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 право власності на житловий будинок № 85 по вул. Миру в с. Сергіївка Вільнянського району Запорізької області, що складається із: житлового будинку літ."А"; літньої кухні літ."Б"; сараїв літ. літ."Б-1", "В", "Г", "Д"; вбиральні літ."Е", "Ж"; шийка льоху літ."пг"; водопроводу № 3; парканів №№ 1, 2;земельну ділянку площею 0,3324 га, розташовану по вул. Миру, 85, в с. Сергіївка Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для особистого підсобного господарства, що належала померлому ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 023417 від 25.12.2000 року; земельну ділянку площею 4,50га, розташовану на території Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 035409 від 24.02.2003 року; гараж літ."Е" по вул. Високовольтній, 23, в місті Запоріжжі; земельну ділянку площею 0,0075 га, розташовану по вул. Високовольтній, 23, в місті Запоріжжі, цільове призначення для розташування капітального гаража.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 має право успадкувати майно ОСОБА_5 оскільки останній за життя склав на нього заповіт .

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2016 року помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с. 40).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок № 85 по вул. Миру в с. Сергіївка Вільнянського району Запорізької області; земельна ділянка площею 0,3324 га, розташована по вул. Миру, 85, в с. Сергіївка Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства; земельна ділянка площею 4,50 га, розташована на території Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; гараж по вул. Високовольтній, 23, в м. Запоріжжі та земельна ділянка площею 0,0075 га, розташована по вул. Високовольтній, 23, в м. Запоріжжі, цільове призначення для розташування капітального гаражу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заповіту ОСОБА_5 заповідав все своє спадкове майно позивачу у справі ОСОБА_4 (а.с.30).

06 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. (а.с.46)

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 02.12.2016 року було відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної з тих підстав, що останнім пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України. ОСОБА_4 було рекомендовано звернутись до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. (а.с 39).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 мав право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а не визнання права власності, так як відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, проте до суду з таким позовом не звертався.

Отже, заявивши позов про визнання права власності на спадкове майно до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого, як він вважає, порушеного права.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

Належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись селищна рада, на території якої знаходиться спадкове майно, при наявності інших спадкоємців, які заявляють свої претензії на прийняття спадщини.

Належними відповідачами у спорах про право власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину; спадкоємці, які не прийняли спадщину можуть бути залучені до участі у справі або як відповідачі, або як треті особи у залежності від їх відношення до заявленого у справі позову

В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 є рідною донькою спадкодавця ОСОБА_5 (а.с. 82,83)

З доданої до апеляційної скарги довідки голови квартального комітету ОСОБА_7 від 03.04.2017 року вбачається, що на час відкриття спадщини, ОСОБА_5., який помер 13.01.2015 року, проживав разом зі своєю донькою ОСОБА_3 у її квартирі за адресою: вул. Декабристів 15 у м. Запоріжжя, яка доглядала батька, оскільки через стан здоровя він потребував стороннього догляду. (а.с. 100).

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що скаржник ОСОБА_3 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на спірне спадкове майно, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В звязку з цим, 01.08.2017 року вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності на ? частку майна в порядку спадкування за законом (а.с. 107).

Розглянувши справу за позовом ОСОБА_4 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, суд першої інстанції неправильно визначився із суб'єктним складом спірних правовідносин, залишив поза увагою відсутність спору між сторонами.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує довести як наявність між ним та відповідачем спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені саме особою, яку позивач зазначив відповідачем, і права можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Михайлівська сільська рада, не перебувала з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав на спадкування майна, щодо якого заявлені позовні вимоги про визнання права власності, спадщина не визнавалася відумерлою, рада не порушувала спадкові права ОСОБА_5 та їх не оспорює.

У контексті заявлених вимог Михайлівська сільська рада не є учасником спірних правовідносин, тому є неналежним відповідачем у справі.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи справу, не встановив коло осіб, які мають право на спадкове майно, розглянув справу без участі ОСОБА_3, яка є належним відповідачем у справі, а не Михайлівська сільська рада, як помилково вважав суд першої інстанції. Це в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

У звязку з вищевикладеним, висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

В силу вимог ч.1,13ст.141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію за рахунок позивача судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

« У задоволенні позову ОСОБА_4 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, про визнання права власності відмовити.»

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01.02.2018 року

Головуючий:

Судді: