КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/853/14-ц
Провадження № 2/488/17/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

В складі : судді Лазаревої Г. М., при секретарі Чуб Т. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «МетаБанк», третьої особи ОСОБА_3, Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ «про визнання кредитного договору № 29А від 11.10.07 року, укладеного між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 нікчемним (недійсним), зобовязання ОСОБА_3 повернути ПАТ «МетаБанк» суму кредиту, розраховану у відповідності до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України, -

В С Т А Н О В И В:

13.02.2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_3 11.10.2007 р. уклав з ПАТ «МатаБанк» кредитний договір № 29А про надання споживчого кредиту. Поручителем за вказаним договором та договором поруки є ОСОБА_2. Заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 20.09.2012 р. було стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за згаданим кредитним договором в розмірі 134254,54 грн.

Підставами нікчемності (недійсності) кредитного договору вказані : дії банка перед укладенням кредитного договору, який є договором споживчого кредиту, а також окремі його положення є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», які є нечесною підприємницькою практикою, згідно до ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Якщо підприємницька практика спонукає або або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на якій в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно прав продавця, прав споживача.

Предмет позову обґрунтовано ст. 215 ч.2 «недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 236 ч.1 нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Зокрема позивач вказав на такі порушення з боку банка : банк перед укладенням кредитного договору не надав споживачу в письмовій формі інформацію у відповідності до вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Факт порушення банком вищевказаного законодавства підтверджується тим, що у споживача відсутня наступна інформація, яка повинна бути оформленою у відповідності до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України :

-про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача, тобто про відмінності у грошовому виразі між пропонованої банком класичною формою погашення кредиту та ануїтетною, яку міг обрати споживач, що має істотне значення.

- про переваги та недоліки класичної форми погашення кредиту, пропонованої банком, що має істотне значення

-про ануїтетну форму погашення кредиту, коли усі зобовязання по кредиту сплачуються щомісячно рівними частками та її «переваги та недоліки», що має істотне значення,

-про можливість дострокового повернення кредиту та його умови, коли це можливо лише за згодою банка,

-- про податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, що має істотне значення,

-- про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, що має істотне значення. Конституційний Суд України в рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 р звернув увагу на положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, де визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як незаконні умови кредитування продавцями».

-крім того банк ввів споживача в оману, встановлюючи правила зміни процентної ставки, що протирічать постанові правління НБУ № 168 від 10.05.07 р. , відповідно до якої «Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку», в той час, як відповідно до п.3.2 кредитного договору вказано право банку змінювати процентну ставку за цим кредитом у разі погіршення фінансового стану позичальника, зміни позичальником компанії-страховика, яка б страхувала автомобіль… протягом дії цього договору та/або компанії Страховика, яка б страхувала відповідальність Позичальника від непогашення кредиту протягом дії цього договору.

-також позивач послався на ті обставини, що було порушено встановлені законодавством вимоги про нарахування пені та штрафу,

-з вазаних підстав позивач просив визнати кредитний договір № 29А від 11.10.07 року, укладений між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 нікчемним (недійсним), зобовязати ОСОБА_3 повернути ПАТ «МетаБанк» суму кредиту, розраховану у відповідності до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України.

В судове засідання позивач не зявилась, в справі міститься заява про розгляд справи у її відсутність.

Від представника банку надійшли заперечення на позов, в яких просили, також, розглянути справу у відсутність представника банку, відмовити у вказаних вимогах в звязку з їх безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовыдносини.

ОСОБА_3 11.10.2007 р. уклав з ПАТ «МатаБанк» кредитний договір № 29А про надання споживчого кредиту. Поручителем за вказаним договором та відповідно до договору поруки від 11 жовтня 2007 року є ОСОБА_2. Заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 20.09.2012 р. було стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за згаданим кредитним договором в розмірі 134254,54 грн. Дане рішення суду було залишено в силі після перегляду апеляційною та касаційною інстанціями.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ).

Проте кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач посилаючись на вищенаведені обставини, які на її думку є підставами для визнання укладеного кредитного договору недійсним, будь-яких належних та допустимих доказів на їх обґрунтування не надала, і такі не встановлені судом в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зхверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилання позивача на те, що правила Національного банку України від 10.05.2007 року №168 перед укладенням кредитного договору зобов'язують банки надати позичальнику сукупну вартість кредиту та іншу інформацію щодо умов кредитування зазначену в позові, суд вважає безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду, обгрунтовуючи своє звернення Законом України "Про захист прав споживачів", відповідно до ст. 15 ч.7 Закону України "Про захист прав споживачів" : У разі надання недостовірної, недоступної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника, що спричинило : придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Тобто вказаний закон передбачає наслідком ненадання повної інформації про кредитні послуги та кредит можливість розірвання кредитного договору, а не визнання його недійсним.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору кредиту нікчемним (недійсним).

З вказаних підстав не може бути задоволеною і вимога про зобовязання ОСОБА_3 повернути ПАТ «МетаБанк» суму кредиту, розраховану у відповідності до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 353-354,263-265 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області в 30-денний строк.

Суддя: Г.М. Лазарева