Номер провадження: 22-ц/785/2697/18
Номер справи місцевого суду: 511/235/17
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

В лютому 2017 року позивач Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у розмірі 67 224,35 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно укладеного договору № б/н від 26.12.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 8000,00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (далі - Кредитний договір).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за Кредитним договором, відповідач станом на 30.11.2016 року має заборгованість - 67 224,35 грн., яка складається з наступного:

7452,68грн. - заборгованість за кредитом;

53094,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3000,00 грн. - заборгованість за комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

3177,35 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь заборгованість та витрати на сплату судового збору у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 26.12.2010 року між позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір, б/н, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 8000,00грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, підтверджені матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.82 ЦК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню

Спірним в даному випадку являється те, яку суму кредитної заборгованості повинна відшкодувати банку ОСОБА_3, чи повинна вона погашати кредитну заборгованість поза межами кредитного ліміту, та чи не сплив строк позовної давності для стягнення заборгованості.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», то це свідчить про безумовну її згоду на прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Так, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості.

Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів.

Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів зазначені в тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним.

Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Своїм підписом у заяві відповідач засвідчила згоду, як з формою Договору так і з Умовами та Тарифами банку. Згідно Умов та правил надання банківських послуг, з п.п. 1.14 Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року за № 492, для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в Заяві і в Пам'ятці клієнта, підписанням яких Клієнт та банк укладають поточним рахунком.

На виконання умов вказаного вище Кредитного договору банк 27.12.2010 року видав відповідачу кредитну картку Універсальна з кінцевим строком дії до 31.12.2012 року.

Разом з тим, у зв'язку із завершенням строку дії попередньої картки, 21.08.2013 року відповідачці ОСОБА_3 була видана банком нова кредитна картка з кінцевим строком дії до 31.03.2021 року.

Вказаною карткою відповідачка ОСОБА_3 користувалась по травень 2014 року включно, в тому числі знімала кошти та вносила кошти на картрахунок, зокрема за допомогою банкоматів та терміналів, що підтверджується випискою по рахунку відповідача, яка наявна в матеріалах справи (а.с.4).

Так, згідно вказаного розрахунку, апелянт ОСОБА_3 здійснювала погашення по кредиту: 25.12.2013 року - у сумі 1700 грн., та 20.05.2014 року - у сумі 500 грн.

Тобто доводи представника позивача про те, що заборгованість за тілом кредиту утворилася у відповідача за період з 29.08.2013 по 27.12.2013 року, і що саме в цей період часу відповідачка використала кредитний ліміт, встановлений банком на її картрахунок, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Ухвалюючи судове рішення, суд також вказав, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Разом з тим, одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, п. 2.1.1.5.5 та п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Як вбачається з матеріалів справи, не заперечується апелянтом ОСОБА_3, та про що йшлося вище, вона декілька разів користувалась карткою та декілька разів поповнювала на ній суму грошових коштів, але потім втратила картку і представнику банку про це не повідомила, розраховуваши на те, що кредитна картка закрита а кредитна заборгованість нею погашена.

Однак, відповідачкою ОСОБА_3 не було враховано, що згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк.

Ухвалюючи судове рішення, суд обгрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст. 525, 610, 615, 629 ЦК України, згідно яких одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 зазначила, що ніякого договору з Банком вона не укладала, однак, суд дійшов правильного висновку, що підписавши заяву-анкету на отримання кредиту та отримавши кредит у сумі 8000 грн., ОСОБА_3 фактично уклала за ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою» боржник доручає списувати з будь якого рахунку, відкритого в Банку, по даному спору - з Картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

За змістом п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі з незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Однак, матеріали справи не мають доказів звернення відповідача ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору по кредитному рахунку.

Такими чином, у зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за Кредитним договором у відповідача ОСОБА_3 станом на 30.11.2016 року виникла кредитна заборгованість у сумі 67224,35 грн., яка складається з наступного:

7452,68грн. - заборгованість за кредитом;

53094,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3000,00 грн. - заборгованість за комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

3177,35 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач ОСОБА_3 продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк», суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення вказаної кредитної заборгованості з ОСОБА_3 на користь банку.

Що стосується застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи і було зазначено вище, 25.12.2013 року апелянт ОСОБА_3 здійснила погашення кредиту у сумі 1700 грн. У зв'язку з цим, з 25.01.2014 року відповідачка почала систематично ухилятися від прийнятих на себе зобов'язань, щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості. Тобто право вимоги на стягнення першого простроченого платежу виникла у банка 26.01.2014 року.

Проте, 20.05.2014 року апелянт ОСОБА_3 здійснила наступне погашення заборгованості у сумі 500 грн., у зв'язку з чим перебіг позовної давності розпочався спочатку і його закінчення мало настати 20.05.2014 року.

Враховуючи, що з даним позовом до суду позивач звернувся в межах трирічного строку позовної давності , тобто 06.02.2017 року, ним строк позовної давності не пропущений.

При цьому слід зазначити, що з вимогами про стягнення пені, по якій передбачений річний строк позовної давності, позивач до суду не звертався, що підтверджується тим же вищевказаним розрахунком заборгованості (а.с.4-звор.).

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 1 600 грн., суд обгрунтовано стягнув з відповідачки на користь позивача.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України, яким є Верховний Суд, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра