АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 667/524/15-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е. Номер провадження 22-ц/791/1028/17 Доповідач: Пузанова Л.В. 22-ц/791/18/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Бугрика В.В.,
Склярської І.В.,
секретарРябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Державне підприємство «Херсонгеоінформ», Херсонська міська рада, про визнання незаконною відмови у погодженні меж земельної ділянки та погодження акту погодження меж земельної ділянки, та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 квітня 2017 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконною відмови в погодженні меж земельної ділянки та погодження акту погодження меж земельної ділянки, зазначаючи, що він є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 378,7 кв.м., яка виділена у користування для обслуговування зазначеного домоволодіння.

Рішенням Херсонської міської ради йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Відповідачі, які є суміжними користувачами спірної земельної ділянки, під час встановлення та погодження меж земельної ділянки відмовились підписувати акт погодження меж.

Посилаючись на те, що такі дії відповідачів перешкоджають йому приватизувати спірну земельну ділянку, позивач просив суд визнати їх відмову у погодженні меж земельної ділянки загальною площею 378,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, незаконною, вважати погодженим акт погодження меж земельної ділянки № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 з суміжними власниками та землекористувачами від 11.12.2014 року без підпису суміжних користувачів.

У лютому 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про відновлення межі між земельними ділянками, зазначаючи, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що межа між їх земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_5 відсутня, а межа та розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_5, визначена у кадастровому плані за фактичним користуванням, без погодження меж земельної ділянки і не підтверджена відповідними правовстановлюючими документами, позивачі за зустрічним позовом просили суд відновити межу, яка поділяє спірні земельні ділянки у відповідності з даними земельно-кадастрової документації.

Рішенням суду від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, зазначаючи, що висновки суду щодо порушень прав ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку при невідповідності акту погодження меж земельної ділянки з власниками та користувачами від 11.12.2014 року дійсним межам земельних ділянок та щодо необхідності досудового урегулювання спору, не відповідають обставинам справи в межах досліджених ним доказів та суперечать нормам чинного земельного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Письмові заперечення на апеляційну скарги до суду не надходили.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що відмова відповідачів за первісним позовом погодити межу суміжного з позивачем землекористування є неправомірною, а їх зустрічна позовна вимога щодо відновлення межі є передчасною, так як ними не надано доказів досудового врегулювання існуючого спору за допомогою органів місцевого самоврядування.

Проте погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 та розміщений на земельній ділянці площею 378,7 кв.м.( а.с.15-16).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 246,8 кв.м. ( а.с.105,106).

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Херсонської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, зазначивши про те, що право на безоплатну приватизацію присадибної земельної ділянки ним не використано (а.с.11).

Рішенням Херсонської міської ради від 28 листопада 2014 року №1617 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 379 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) та зобов'язано його протягом одного року із моменту прийняття даного рішення подати до міської ради погоджену документацію із землеустрою (а.с.12).

На виконання наведеного рішення органу місцевого самоврядування Херсонським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру Державного агентства земельних ресурсів України, яке діяло відповідно до отриманої в установленому законом порядку ліцензії на виконання робіт із землеустрою, розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки, площею 0,0379га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із земель Херсонської міської ради (а.с.54-89).

Зазначений проект землеустрою серед інших документів містить акт погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та користувачами, складений 11 грудня 2014 року, із якого вбачається, що користувачі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2,- ОСОБА_6 та ОСОБА_7 межу із сусідньою земельною ділянкою не погодили (а.с.64).

Судом також встановлено, що між суміжними землекористувачами по вул.Червонопрапорній,НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в м.Херсоні існує довготриваючий спір щодо спільної межі, яка межовими знаками не закріплена.

Не є спірні земельні ділянки і сформованими як об'єкти цивільних прав із присвоєнням їм кадастрових номерів в установленому ст.79-1 ЗК України порядку.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

При цьому проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок серед іншого включають матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі(на місцевість) ( у разі формування земельних ділянок).

Згідно із ст.55 Закону України «Про землеустрій» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначає затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010року №376 з послідуючими змінами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010року за №391/17686) Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі(на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, відповідно до положень якої відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

При розробленні проекту землеустрою у спірних правовідносинах наведені положення Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками дотримані не були, відновлення межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 не здійснювалося, а межа визначена відповідно до складеного 13 грудня 2013 року акту погодження зовнішніх меж земельної ділянки, який складався в порядку формування земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_5 без погодження із ОСОБА_6. та ОСОБА_7, підписи яких на вказаному акті виявилися підробленими (а.с.38,101).

Усі наведені вище встановлені судом обставини свідчать про те, що між сторонами виник спір щодо правил добросусідства, які регулює глава 17 Земельного кодексу України і які передбачають, що власники та землекористувачі повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними .

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування політики у сфері земельних відносин.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ст.107 ЗК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року №7 з послідуючими змінами, спори щодо додержання правил добросусідства - обов'язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Зазначені роз'яснення відповідають положенням ст.152 ЗК України, відповідно до яких власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з порушенням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом способів.

Отже, висновок суду про те, що відновлення межі у спірних правовідносинах відбулося з додержанням вимог діючого законодавства, не відповідає встановленим обставинам справи та положенням норм матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Необґрунтованим є висновок суду і про те, що недотримання порядку досудового врегулювання спірного питання перешкоджає відповідачам за первісним позовом здійснити захист прав землекористувача у судовому порядку.

З огляду на наведене та враховуючи, що вирішення питання про відновлення меж земельної ділянки потребує спеціальних знань в галузі землеустрою, а у висновку проведеної судом першої інстанції судової будівельно-технічної експертизи №33, складеному 07 квітня 2016 року судовим експертом Фесун Л.А. відсутні дослідження та висновки щодо розташування дійсної межі між спірними земельними ділянками та щодо способів її відновлення в установленому ст.107 ЗК України порядку, колегією суддів згідно з вимогами ст.ст.10, 303 ЦПК України 2004 року було призначена додаткова (комісійна) судова земельно-технічна експертиза.

При цьому з врахуванням діючого в Україні земельного законодавства та пункту 6.3 затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року з послідуючими змінами Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, якими передбачено, що питання земельно-технічної експертизи можуть бути вирішені за умови наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться фахівцями-землевпорядниками з використанням відповідного обладнання та бази даних, проведення додаткової (комісійної) експертизи було доручено судовому експерту Андреєвій О.А. та Державному підприємству «Херсонгеоінформ».

Відповідно до висновку експерта №27-17-0609 додаткової комісійної судової земельно-технічної експертизи, складеного та підписано експертами 10.11.2017 року обидві спірні земельні ділянки були відведенні первісним землекористувачам на підставі рішення Херсонської міської ради депутатів трудящих від 17.02.1955 року за №147.

Конфігурація, лінійні розміри сторін та площа кожної із спірних земельних ділянок на час дослідження не відповідають конфігурації, лінійним розмірам сторін та площі земельних ділянок, що були відведені наведеним вище рішенням органу місцевого самоврядування.

Межові знаки між спірними земельними ділянками відсутні.

В результаті проведених досліджень експерти дійшли висновку, що виявити дійсну межу між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 по вул.Червонопрапорній, яка перейменована на вул.Олександрівську, в м.Херсоні неможливо.

Наведені висновки ґрунтуються на тому, що інформація, викладена в будівельному паспорті кварталу №155 щодо земельних ділянок являє собою вихідні дані по проведеній інвентаризації станом на 1953 рік, яка виконувалася з урахуванням існуючої на той час та сформованої забудови при відсутності будь-якої інформації про координати поворотних крапок (пікетів) запроектованих до забудови земельних ділянок, що входять до складу кварталу; відсутні позначки та самі межові знаки на місцевості; власниками будинків проведені будівельні роботи за період існування та функціонування будівель, які спричинили зміну їх конструктивних характеристик та параметрів площі забудови, що призвело до змін їх прив'язки відносно меж земельних ділянок (зміні розміру від лінії забудови до спірної межі).

З урахуванням виконаних фахівцями Державного підприємства «Херсонгеоінформ» з використанням сертифікованих та паспортизованих геодезичних приладів та даних публічного кадастру топографо-геодезичних робіт з обміру по фасадній лінії кварталу №155, розміру земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з умовами їх фактичного використання, а також фактичної відстані між житловими будинками вказаних домоволодінь, що склала 1,05м., експертизою запропоновано один варіант відновлення межі між спірними земельними ділянками, а саме відповідно до слідуючих лінійних даних: відносно земельної ділянки НОМЕР_3: по фасадній лінії з відступом праворуч на 0,51м. від кута житлового будинку літ.А по прямій у напрямку до задньої межі, з відступом від існуючого житлового будинку по АДРЕСА_3 на 0,19м. відрізок довжиною 20,56м. При цьому площа земельної ділянки в натурі (на місцевості) за результатами проведених топографо-геодезичних робіт з розмірами по фасадній межі 17,91м. складе 379,9 кв.м., що на 1.2кв.м. більше затвердженої рішенням Херсонської міської ради №147 від 17.02.1955р., яка становила 378,7 кв.м. без урахування площі самозахвату.

Відносно земельної ділянки НОМЕР_4: по фасадній лінії з відступом ліворуч на 0,54м. від кута житлового будинку літ.А по прямій у напрямку до задньої межі , з відступом від прибудови «а» на 0,29м. відрізок довжиною 16,87м. При цьому площа земельної ділянки в натурі за результатами проведених топографо-геодезичних робіт з розмірами: по фасадній межі 14,81м., по правій межі 17,42м., по задній межі 15,00м. складе 255,55кв.м., що на 8,75кв.м. більше затвердженої рішенням Херсонської міської ради №147 від 17.02.1955р., яка становила 246,8 кв.м.

Враховуючи, що сторони не висловили конструктивних заперечень щодо висновків судової експертизи і доказів на підтвердження наявності інших варіантів відновлення межі між спірними земельними ділянками не надали та зважаючи на те, що запропонований експертами єдиний варіант для відновлення межі не суперечить положенням земельного законодавства, в тому числі вимогам ст.107 ЗК України, яка регулює порушене позивачами за зустрічним позовом питання, а також на те, що без вирішення спору щодо відновлення межі між суміжними користувачами у спірних правовідносин неможлива реалізація кожним із землекористувачів права на приватизацію земельної ділянки, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання незаконною відмови у погодженні меж земельної ділянки та погодження акту погодження меж земельної ділянки як необґрунтованого та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відновлення межі земельної ділянки відповідно до висновку експерта№27-17-0609 додаткової комісійної судової земельно-технічної експертизи, складеного 10 листопада 2017 року судовим експертом Андреєвою О.А.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів керується ст.141 ЦПК України, відповідно до положень якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, з врахуванням того, що ОСОБА_5 у задоволенні позову відмовлено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено, із позивача за первісним позовом на користь ОСОБА_6, яка відповідно до наданих нею платіжних документів несла судові витрати в даній справі, підлягає стягненню 6249 гривень 26 коп. (судовий збір: 269,50+267+243,60+ витрати на проведення експертизи: 1822,95+3646,20), (а.с.90, 276, 297).

Не підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 заявлена нею сума грошових коштів у розмірі 1800 гривень, сплачена під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в процесі проведення судової експертизи, оскільки зазначені витрати не пов'язані з розглядом справи, а оплата роботи, виконаної ДП «Херсонгеоінформ» здійснювалася на підставі укладеного з ним договору №721 від 06.09.2017 року.

Судові витрати понесені ОСОБА_5 не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів за первісним позовом в зв'язку з відмовою у задоволенні цього позову.

На підставі викладеного, ст.107 ЗК України, керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, від імені яких діє ОСОБА_8, задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Державне підприємство «Херсонгеоінформ», Херсонська міська рада, про визнання незаконною відмови у погодженні меж земельної ділянки та погодження акту погодження меж земельної ділянки, відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки задовольнити.

Відновити межу, що розмежовує земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 та № НОМЕР_2, відповідно до висновку експерта № 27-17-0609 додаткової комісійної судової земельно-технічної експертизи, складеного 10 листопада 2017 року судовим експертом Андрєєвою О.А., а саме: відносно земельної ділянки № НОМЕР_1: по фасадній лінії з відступом праворуч на 0,51 м. від кута житлового будинку літ. А, по прямій у напрямку до задньої межі, з відступом від існуючого житлового будинку по вул.. Запорожчука № 18 на 0,19 м., відрізок довжиною 20,56 м.

Відносно земельної ділянки № НОМЕР_2: по фасадній лінії з відступом ліворуч на 0,54 м. від кута житлового будинку літ. А, по прямій у напрямку до задньої межі, з відступом від прибудови літ. «а» на 0,29 м., відрізок довжиною 16,87 м.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 6 249 грн. 26 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: В.В. Бугрик

І.В. Склярська