Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2926/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 25 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року під головуванням судді Невмержицької О.А.,

у цивільній справі №279/2926/17 за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання рішення страховика незаконним, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. Просила визнати незаконним рішення відповідача від 13.02.2017 року про відмову у виплаті страхового відшкодування та стягнути на її користь 4800,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 12.08.2014 року близько 01.00 год. поблизу с.Сингаї Коростенського району, Житомирської області сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки "МАN 18.222" державний номер НОМЕР_3 скоїв наїзд на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останній помер. У зв`язку з ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000199 від 12.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України. В ході розслідування кримінального провадження була проведена судово-медична експертиза трупа потерпілого, відповідно до якої всі виявлені експертом тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, знаходяться в причинному зв'язку з настанням смерті та в даному випадку є несумісними з життям. Постановою від 11.04.2016 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивач вказувала, що вона є матір`ю померлого від ДТП ОСОБА_5 Смертю сина їй завдано моральну та матеріальну шкоду, на відшкодування якої вона має право. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/1144335. Відповідно до п.3 цього Договору, страхова сума за шкоду завдану життю і здоров`ю потерпілих становить 100 000,00 гривень. При цьому, п.1.3 ст.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року (редакція чинна на дату пригоди) визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю чи здоров'ю та /або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Частина 1 ст.35 вказаного Закону зазначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Однак, після звернення 02.02.2017 року позивача з такою заявою, відповідач їй відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що в діях водія відсутній склад кримінального правопорушення, а тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, останній отримав сам по своїй волі, грубо порушуючи вимоги ПДР. Таку відмову вважає неправомірною.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано рішення Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" за №481/18 від 13.02.2017 року про відмову у виплаті ОСОБА_3 страхового відшкодування - незаконним. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_3 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу та на користь держави 1600,00 судового збору.

У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" порушує питання про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушено норми процесуального права в частині стягнення витрат на правову допомогу. На думку апелянта, суд не врахував, що органом досудового розслідування не встановлено в діях водія забезпеченого транспортного засобу будь-яких порушень правил дорожнього руху, які б перебували у причинно-наслідковому зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та ухвалено рішення про закриття кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Таким чином, у апелянта не настав обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_5 - не є страховим випадком. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано п.2.1 ст.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не враховано пріоритет даного Закону перед нормами ЦК України (ст.1187, ч.2 ст.1188) та суд помилково визнав дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 12.08.2014 року - страховим випадком. Крім того, стягуючи витрати на правову допомогу суд не врахував п.п.4.1. Договору про надання юридичних послуг від 24.11.2016 року; правового статусу представника та особи, яка надає правову допомогу відповідно до ст.40 та ст.56 ЦПК України; суд необґрунтовано завищив розмір правової допомоги.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2014 року близько 01-00 год., на 145 км+400 м. автодороги «Київ-Ковель», поблизу с.Сингаї Коростенського району Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки "МАN18.222" державний номер НОМЕР_3, скоїв наїзд на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

У зв`язку із вказаним ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000199 від 12.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке постановою від 11.04.2016 року - закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.5-8).

Зі змісту постанови вбачається, що смерть ОСОБА_5, настала внаслідок тілесних ушкоджень, які утворились від дії твердих тупих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті та в даному випадку є несумісними з життям. В крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 0.36 проміле, що при житті відповідає незначному впливу на організм людини (Висновок СМЕ №194 від 09.10.2014).

Позивач являється матір`ю померлого ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу та одруження (а.с.10-12).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що страхова компанія незаконно відмовила позивачці у виплаті страхового відшкодування.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1144335 від 16.06.2014 року, що не заперечується відповідачем (а.с.13,16).

02.02.2017 року до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" позивачка подала заяву про виплату страхового відшкодування(а.с.14,15).

Таким чином, відповідно до вимог ст.989 ч.1 п.5 ЦК України страховик належним чином був повідомлений про настання страхового випадку.

Пунктом 1.3 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року (в редакції чинній на дату пригоди) визначено, що потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю чи здоров`ю та /або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу». Частина 1 статті 35 вказаного Закону зазначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Особи, відповідальність яких застрахована,- страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.22 даного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. В п.23.1 даного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Частиною 1 ст.27 даного Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Суд також обгрунтовано виходив з того, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.27.3. ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Крім того, виходячи із положень ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст. 1167 ЦК України).

За наведених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що страхова компанія дійшла передчасного висновку про відмову у виплаті позивачці страхового відшкодування.

Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги в частині стягнення витрат на правову допомогу. Такі висновки узгоджуються з положеннями ст.137 ЦПК та підтверджені належними доказами (а.с.17-22).

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 19.01.2018 року.