Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 404/4905/16-ц Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1 Л.>
№ провадження 22-ц/781/143/18 Доповідач Єгорова С. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.01.2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 91264,24 грн. за кредитним договором № б/н від 12.06.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі зміною кредитного ліміту, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань станом на 31.05.2016 року утворилася заборгованість у сумі 91264,24 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 19 327,33 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 66 021,06 грн.; пені та комісії в сумі 1093,74 грн.; штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 4322,11 грн. - (процентна складова).

Відповідач продовжує ухилятися від виконання кредитних зобовязань і заборгованість за договором не погашає.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 19 327,33 грн. заборгованості за кредитом (тіло кредиту). Вирішено питання про розподіл судових витрат. В інших вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про зміну судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пенею, комісією та штрафами з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також стягнення судових витрат з відповідача. Зазначено, що суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Належним чином заповнена заява підписана клієнтом ОСОБА_2 і таким чином клієнт виразив свою згоду, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. Відповідно до правової позиції Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13: "Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно п. 27. Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Тому, враховуючи, що відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання, позивач вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: и мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» частково суд зазначав, що позивач має право на повернення відповідачем заборгованості за тілом кредиту в сумі 19327,33 грн. відповідно до ст.ст. 526,1054 ЦК України. В матеріалах справи є анкета-заява (а.с.8), витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-34), але вони не підписані відповідачем. Оскільки відповідач заперечує, що саме ці документи були надані йому для ознайомлення, то ці документи не можуть підтверджувати на яких саме умовах відповідач отримав кредит. Тому, в задоволенні решти вимог, а саме стягнення з відповідача відсотків, пені, комісії та штрафів слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повному обсязі погодитись з висновками суду першої інстанції і вважає, що в частині вирішення питання про стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зробив помилкові висновки, що суперечать обставинам справи та не відповідають вимогам норм матеріального права.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_2 (а.с.8,73,98) між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 12.06.2010 року було укладено кредитний договір б/н, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 19330 грн. (а.с.75), строком дії картки на 2 роки (а.с.9), зі зміною кредитного ліміту, із встановленим графіком погашення платежів, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в тарифах, які встановлені в довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (а.с.197), а також підтверджується випискою з рахунку відповідача (а.с.75-80, 102-112).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаної відповідачем зазначено, що останній згоден з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг,Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbaak.ua/terms/pages/70/, становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ОСОБА_2 ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.8 зворот).

Згідно п.п.1.1.2.3. та 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний отримувати виписки про стан картсчьота та про проведені операції. Погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його користування, по пере використанню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (а.с.14).

Відповідно до пункту 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же самий строк (а.с.22).

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.27 зворотна сторона).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач виконав свої зобов'язання за Договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 (а.с.102-112).

Відповідач належним чином не виконав умови договору, повернення кредиту та відсотків за його користування у терміни, передбачені договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", якою встановлені тарифи, не забезпечив, внаслідок чого нарахована банком заборгованість станом на 31.05.2016 року у розмірі 91 264,24 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 19 327,33 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 66 021,06 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 1 093,74 грн.; штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 4 322,11 грн. - (процентна складова) (а.с.5-6).

На час розгляду справи кредитна заборгованість відповідачем не погашена.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за кредитним договором та недовів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленим у постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-122цс12, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України (2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредиту в сумі 19 327,33 грн. в розумінні положень ст. ст. 526, 1054 ЦК України, оскільки докази виконання відповідачем в повному обсязі прийнятих на себе зобов'язань за договором в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог, зокрема відсотків у зазначеному в позові розмірі, пені та штрафів, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а ОСОБА_2 заперечував, що саме ці документи були надані йому для ознайомлення.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем відсотків за користування кредитними коштами, суд не перевірив і не дав належної оцінки доказам про відповідність нарахованої заборгованості за відсотками умовам, передбаченим кредитним договором, з урахуванням довідки про умови кредитування, яку відповідач підписав разом із заявою про надання банківських послуг.

З наданої до суду апеляційної інстанції і долученої до мавтеріалів с прави довідки, яка містить підпис від імені ОСОБА_2, що не заперечується його представником, убачається, що сторони кредитного договору дійшли згоди про нарахування відсотків за користування кредитом відповідно базової ставки в місяць - 2,5 %, тобто 30 % річних на залишок заборгованості.

Позивачем надано до апеляційного суду розрахунок заборгованості по відсоткам за договором б/н від 12.06.2010 року, враховуючи зазначену у вказаній довідці відсоткову ставку в розмірі 30% річних, згідно якого заборгованість по процентам з 31.01.2014 року по 31.05.2016 року склала 13 706,06 грн., що відповідає умовам кредитування, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом (а.с.196,197).

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті відсотків підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення заборгованість по сплаті відсотків в сумі 13 706,06 грн.

Позивачем на підтвердження заявленої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії в сумі 1093,74 грн. суду не надано обґрунтованого розрахунку пені відповідно до вимог п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 4322,11 грн.

За пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний виплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Проте, як вбачається із матеріалів справи відповідачем порушенні строки платежів.

У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

ОСОБА_2 з тарифами картки а також Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомлений не був, що підтверджується відсутністю його підпису (а.с.10,34), тому позовні вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4322,11 грн. штрафу (процентна складова) за невиконання вимог договору, та заборгованості по пені та комісії в сумі 1093,74 грн. колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", колегія суддів виходить з пропорційності заявлених та задоволених позовних вимог.

Частинами 1, 2 , 6 та 13 статті 141 ЦПК в редакції Закону № 2147-VIІІ встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції в розмірі 1616,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2017 року в частині відмови публічному акціонерному товариству комерційного банку «ПриватБанк» у стягненні на його користь з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті відсотків скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, рах. №3111, МФО 305299) заборгованість по сплаті відсотків в сумі 13706,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, рах. №3111, МФО 305299) понесені судові витрати в розмірі 1616,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 22 січня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: Л.М. Дьомич

ОСОБА_5