Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/35971/15-ц

провадження № 61-23265св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В.,

Синельникова Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Петрусенко Г. О.,

заінтересовані особи: ОСОБА_7, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у складі судді Осаулова А. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня

2017 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Левенця Б. Б., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Петрусенко Г. О., заінтересовані особи: ОСОБА_7, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»).

Скарга мотивована тим, що 13 березня 2007 року між ОСОБА_7 та

публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») було укладено кредитний договір на суму 92 тис. доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та нею було укладено договір поруки, згідно з яким вона є поручителем і зобов'язувалась відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих умовах і в ті ж строки, що і ОСОБА_7

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та з неї на користь

ПАТ «Кредитпромбанк» суму боргу за кредитним договором у розмірі

884 833 грн 16 коп. 01 листопада 2012 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) Шевченко С. П. відкрито виконавче провадження № 34993306 на підставі вказаного рішення суду стосовно боржника - ОСОБА_7 12 липня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38781028 щодо ОСОБА_4 Водночас, згідно довідки Київського відділення № 9 акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») від 06 січня 2015 року кредитний договір, по якому право вимоги з 26 червня 2013 року було відступлене AT «Дельта Банк», припинив свою дію у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором перед кредитором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій до ОСОБА_7

У зв'язку з цим, на її думку, на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню. Разом з тим, виконавче провадження щодо неї не закрито, а постанови державного виконавця щодо заявника від 29 листопада 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про стягнення з боржника виконавчого збору обмежують законні права заявника.

У зв'язку із викладеним, ОСОБА_4 просила суд визнати бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Петрусенко Г. О. щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 38781028 протиправною та зобов'язати посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві закінчити виконавче провадження

№ 38781028.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця по відкритому щодо ОСОБА_4 виконавчому провадженню відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий лист було повернено стягувачу 25 листопада 2014 року, а погашення боргу (підстава для закінчення виконавчого провадження) відбулось 06 січня 2015 року, то у виконавчому провадженні не могли вчинятись будь-які дії за відсутності виконавчого листа.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що фактичне виконання рішення суду відбулося за відсутності у державного виконавця виконавчого документа, який був повернутий стягувачу за правилами пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому державний виконавець був позбавлений можливості виконати вимоги статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій представником - ОСОБА_5, у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просить скасувати судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредит погашено і виконавче провадження повинно бути закінчено, а державним виконавцем винесено протиправне рішення про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 10 % від суми зобов'язання, що становить 88 483 грн 32 коп., з огляду на те, що вона за укладеним договором поруки зобов'язувалась солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання ОСОБА_7 тільки за кредитним договором, зобов'язання за яким були припинені його повним виконанням останнім, у зв'язку з чим, за сплату виконавчого збору вона не несе солідарну відповідальність.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

07 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на виконання рішення суду від 13 квітня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь

ПАТ «Кредитпромбанк» суму боргу за кредитним договором у розмірі

884 833 грн 16 коп.

12 липня 2013 року щодо ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом за відповідною постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківского РУЮ м. Києва Петрусенко Г.О. та в подальшому за постановою від 29 листопада 2013 року було накладено арешт на майно заявника - транспортні засоби, і визначено про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі - 88 483 грн 32 коп.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Петрусенко Г. М. від 25 листопада 2014 року було повернуто виконавчий лист від 25 жовтня 2012 року стягувачу щодо ОСОБА_4 на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно із пунктом 9 частиною першою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 1999 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що, здійснюючи дії під час виконання зазначеного рішення суду, державний виконавець дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій по відкритому виконавчому провадженню щодо ОСОБА_4, як солідарного боржника, тому відсутні підстави для задоволення скарги останньої. При цьому виконавчий лист повернуто стягувачу і державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії при відсутності виконавчого провадження.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников