Справа № 487/5478/17
Провадження № 2/487/530/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

12.01.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Заводський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання,-

В С Т А Н О В И В:

17.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання, в якому просить стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 18.07.2016 року по 17.10.2017 року у розмірі 445,31 грн., інфляційні втрати за період з липня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 2 136,66 грн., понесені судові витрати, які складають 640 грн. сплачений судовий збір, 1600 грн. витрати на правову допомогу, мотивуючи тим, що 05.07.2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, за яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку в порядку зворотної дії задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування в порядку регресу витрати по знесенню самочинно зведеної споруди по вул. Фрунзе, 100 в м. Миколаєві 8562 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн., а також компенсацію витрат на правову допомогу 2756 грн. Вказане рішення відповідач не виконує, виконавче провадження перебуває на виконанні в Заводському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. У звязку з невиконання грошового зобовязання за рішенням суду вважає, що з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання, які за розрахунком складають відповідно 2 136,65 грн. та 445,31 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти винесення заочного рішення судом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив до суду не надала, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - Заводського відділу державної виконавчої служи міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також копію матеріалів зведеного виконавчого провадження №40519629 про стягнення з ОСОБА_2 коштів.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування в порядку регресу витрати по знесенню самочинно зведеної споруди по вул. Фрунзе, 100 в м. Миколаєві 8562 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн., а також компенсацію витрат на правову допомогу 2756 грн.

На підставі вказаного рішення суду 21.07.2016 року видано виконавчий лист, який було предявлено до виконання.

05.08.2016 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51867131, відповідно до якої відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.07.2016 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 11869,20 грн.

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області від 09.11.2016 року виконавче провадження ВП №51867131 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа приєднано до виконавчого провадження №40519629, яке заведене Заводським ВДВС міста ОСОБА_3 ГТУЮ у Миколаївській області.

Вказане рішення суду ОСОБА_2 до теперішнього часу добровільно не виконала.

Таким чином, на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобовязання у звязку з відшкодуванням понесених витрат. Невиконання такого зобовязання є підставою для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 06.07.2016 року по справі №6-1946цс15.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, за змістом вказаної норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 625 ЦК України визначено відповідність за порушення грошового зобовязання. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, який проведено позивачем за період з липня 2016 року по вересень 2017 року сума інфляційних втрат складає 2 136,66 грн., три відсотки річних від прострочення виконання грошового зобовязання за період з 18 липня 2016 року по 17 жовтня 2017 року - 445,31 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 представляла адвокат ОСОБА_5 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000923, видане Радою адвокатів Миколаївської області 06.10.2015 р.). Між ними укладений договір про надання правової допомоги №47/17ц від 13.11.2017 року. Витрати позивача на правову допомогу підтвердженні додатковим договором №1 до договору про надання правової допомоги №47/17ц від 13.10.2017 року, актом виконаних робіт №1 від 17.10.2017 року за договором про надання правової допомоги 47/17ц від 13.10.2017 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру відповідно від 13.10.2017 та 17.10.2017 року та складають 1600 грн., з яких: 1280 грн. складання позовної заяви, 320 грн. надання консультації.

Окрім цього, позивачем понесенні витрати з оплати судового збору в сумі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.10.2017 року за №0.0.871735289.1, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, загальна сума витрат, які поніс позивач, складає 2240 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Заводський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Робоча, 1, ) про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з липня 2016 року по вересень 2017 року суму інфляційних втрат 2 136,66 грн., три відсотки річних від прострочення виконання грошового зобовязання за період з 18 липня 2016 року по 17 жовтня 2017 року в розмірі 445,31 грн., що разом складає 2581,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати в сумі 2240,00 грн., з яких: 640,00 грн. витрати зі сплати судового збору, 1600 грн. витрати на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: З.М.Сухаревич