Справа № 513/780/17
Провадження № 2/513/80/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., секретаря Райчевої Т.М., за участю: позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2017 року позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по вул. Центральній, № 23, в с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, що належав на праві приватної власності ОСОБА_2, яка померла 23 жовтня 2007 року.

Свої вимоги вона мотивує тим, що прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився.

Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1935 році (а.с. 12-18), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно довідок Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області № 355 від 07 серпня 2017 року, та виписки з по господарської книги № 9, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Плахтіївка, вул. Центральна, № 23, згідно по господарської книги № 9 особовий рахунок № 11-43-9, рахувалась ОСОБА_2, будунок збудований в період 1930-1940 років (а.с. 21, 22).

Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 29 липня 2017 року складає 111088 гривень (а.с. 24-37).

Частина 1 ст. 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 26 грудня 2002 року секретарем Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, реєстровий № 538, відповідно до якого позивачку призначено спадкоємцем усього належного їй на момент смерті майна (а.с. 7). Даний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 70-71).

ОСОБА_2 померла 23 жовтня 2007 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 117134, виданим Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області 23 жовтня 2007 року (а.с. 6).

До дня своєї смерті вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено довідкою № 353 від 07 серпня 2017 року Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 20).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під № 23, розташований по вул. Центральній в с. Плахтіївка Саратського району Одеської області.

01 серпня 2009 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 за заявою позивачки відкрив спадкову справу щодо майна ОСОБА_2, померлої 23 жовтня 2007 року. 03 серпня 2017 року нотаріус видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцеві земельну ділянку площею 4,57 га, розташовану на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.52-78).

Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в с. Плахтіївка, вул. Центральна, № 23, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 23).

Оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, ст.1223, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, ст. 89, ст. 258, 259, ст.ст. 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під 23 (двадцять третім) номером, розташований по вул. Центральній в с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, що належав ОСОБА_2, яка померла 23 жовтня 2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми під час проголошення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Бучацька