КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 378/417/18 Головуючий у І інстанції Марущак Н.М.
Провадження № 22-ц/824/1796/18 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді -доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування державними нагородами,

УСТАНОВИВ:

у квітні 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5. Спадкоємцями після смерті останньої є її діти: вона (позивач) - дочка та відповідач ОСОБА_4 - син.

ОСОБА_5 за життя на випадок своєї смерті було складено заповіт, яким вона заповіла все своє майно в рівних частках (по 1/2 частині) дітям - сторонам по справі.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 31 грудня 1965 року №4332-VI ОСОБА_5 було нагороджено орденом Леніна. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 08 квітня 1971 року №1453-УШ їй було присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці з врученням ордена Леніна та золотої медалі «Серп і молот».

Позивач позбавлена можливості володіти та користуватися вказаними вище нагородами, які мають для неї надважливе значення як пам'ять за видатні успіхи її померлої матері, оскільки відповідач забрав їх собі і переховує від неї, не даючи можливості їй (позивачу), як спадкоємиці ОСОБА_5, володіти та користуватися ними, чим порушує її законні права.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку належної їй спадщини, а саме на зазначені державні нагороди, їй відмовлено.

Позивач просила суд ухвалити рішення, яким виділити їй у користування орден Леніна і золоту медаль «Серп і молот», якими ОСОБА_5 було нагороджено на підставі указу Президії Верховної Ради СРСР від 08 квітня 1971 року №1453-УШ «Про присвоєння звання Героя Соціалістичної Праці передовикам сільського господарства Української РСР», відповідачу виділити у користування орден Леніна, яким ОСОБА_5 було нагороджено на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 31 грудня 1965 року №4332-УІ «Про нагородження орденами і медалями СРСР передовиків буряководства Української РСР».

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 01 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 04 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 ліквідованоАпеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області, та утворено Київський апеляційний суд.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови новоутвореного Київського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного Київського апеляційного суду.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2018 справу призначено судді-доповідачу Таргоній Д.О. (судді, які входять до складу колегії: Таргоній Д.О., ПриходькоК.П., Ігнатченко Н.В.)

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року дану справу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 30 жовтня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема положень ст. 18 Закону України «Про державні нагороди України». На його думку, вирішуючи спір, суд сплутав поняття «спадкоємці» та «члени сім'ї», та не взяв до уваги, що питання користування і володіння державними нагородами вирішують саме спадкоємці померлого, незалежно від того, чи являються вони членами його сім'ї. Крім того, на думку апелянта державні нагороди є об'єктами цивільних прав і за своїми ознаками є речами, оскільки являються предметами матеріального світу щодо якого можуть виникати права і обов'язки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Диба І.Я. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно встановив дійсні обставини справи і правильно застосував до них норми матеріального права, не порушивши при цьому норми процесуального права, які могли б призвести до винесення незаконного рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державні нагороди ОСОБА_5 нерозривно пов'язані з нею, як з особистістю, яка була нагороджена, з її немайновим правом отримати особливі відзначення за видатні заслуги перед державою, у зв'язку з чим державні нагороди як такі не успадковуються. Враховуючи, що можливість розподілу нагород між спадкоємцями, встановлення порядку користування ними законом не передбачена, суд дійшов правильного висновку, що нагороди, які при житті належали ОСОБА_5, як пам'ять про видатну, відзначену державою особу, повинні залишитися у відповідача, як у єдиного члена її сім'ї та особи, що має статус спадкоємця.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Указом Президії Верховної Ради СРСР від 31 грудня 1965 року №4332-VI ОСОБА_5 було нагороджено орденом Леніна (а. с. 16-18).

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 08 квітня 1971 року №1453-УШ їй було присвоєно звання Героя Соціалістичної Праці з врученням ордена Леніна та золотої медалі «Серп і молот» (а. с. 20-22)

Вказані нагороди ОСОБА_5 дійсно отримала, проживала вона у власному будинку по АДРЕСА_1. Остання є матір'ю сторін. Її чоловік ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 129).

Вказані обставини не оспорюються сторонами та їх представниками.

З копії витягу матеріалів спадкової справи (а.с. 104-112) встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 107), якою за життя на випадок своєї смерті було складено заповіт, яким вона заповіла все своє майно в рівних частках (по 1/2 частині) сторонам - своїм дітям (а.с. 109 - 111).

Позивач ОСОБА_2 (дочка спадкодавиці) та відповідач ОСОБА_4 (син), як спадкоємці за заповітом, подали у встановлений частиною 1 ст. 1270 ЦК України строк відповідні заяви про прийняття спадщини до Тетіївської районної державної нотаріальної контори. Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно не отримували.

Постановою від 20 квітня 2018 року за № 624/02-31 державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на вищевказані державні нагороди, з посиланням на те, що відповідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права, до яких відносяться державні нагороди, а тому свідоцтво про право на спадщину на зазначені нагороди видати неможливо (а.с. 23).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач з 2013 року до дня смерті матері постійно проживав в с. Денихівка з нею без реєстрації в будинку останньої, вони були пов'язані спільним побутом.

Вказані обставини підтверджуються відповіддю на запит адвоката Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області № 285-02-39 від 07.06.2018 року (а. с. 51 зв.), довідкою Ставищенської селищної ради № 1663/6 від 12.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_4 не проживав у селищі Ставище з грудня 2011 року по січень 2018 року (а.с. 66), показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Законом України „Про державні нагороди України" (далі - Закон) визначений правовий статус нагород, за яким нагороди не є об'єктом власності.

А за змістом ст. ст. 1, 2, 18 ч. 1, п. 3 Прикінцевих положень даного Закону, державні нагороди є вищою формою відзначення громадянина за видатні заслуги перед державою, у тому числі у захисті Вітчизни.

Законодавство про державні нагороди складається з Конституції України, цього закону та Указів Президента України, що видаються відповідно до нього.

Відповідно до положень ст. 18 Закону, після смерті нагородженого, за наявності спадкоємців, нагорода залишається у сім'ї померлого.

За згодою спадкоємців державні нагороди можуть бути передані

на тимчасове або постійне зберігання музеям. Державні нагороди

передаються музеям на підставі рішення Комісії державних нагород

та геральдики за наявності відповідного клопотання музейного

закладу.

Передані музеям на постійне зберігання державні нагороди

спадкоємцям померлого або нагородженого посмертно не повертаються.

У разі відсутності у померлого нагородженого спадкоємців

державні нагороди і документи про нагородження мають бути передані

на зберігання державі.

Дія цього Закону поширюється і на правовідносини, пов'язані з нагородженням громадян України, удостоєних державних нагород СРСР.

З аналізу вказаних норм вбачається, що державні нагороди не включаються до складу спадкового майна, а порядок передачі нагород після смерті нагородженого іншим особам визначається законодавством про державні нагороди.

Оцінивши подані сторонами доказу у їх сукупності та вірно застосувавши норми матеріального права, які визначають поняття сім'ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи наявність кровного споріднення між відповідачем та ОСОБА_5 (син і мати), їх спільне проживання до дня смерті ОСОБА_5 в одному будинку, наявність спільного побуту (спільне користування предметами домашнього вжитку та спільне харчування), відсутність у ОСОБА_5 на день смерті чоловіка та неповнолітніх дітей, відповідач ОСОБА_4 був єдиним членом сім'ї померлої.

Відповідно до п.5.6. розділу ІІ глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України під № 296/5 від 22.02.2012р. ордени, медалі, нагрудні знаки, а також документи про нагородження, за наявності спадкоємців, залишаються у сім'ї спадкодавця.

Посилання представника позивача на те, що виходячи із змісту ст. 18 вищевказаного Закону всі спадкоємці вирішують долю нагород, які залишилися після смерті нагородженого, вірно не взяті до уваги місцевим судом при вирішенні даного спору, оскільки відповідно до положень Закону після смерті нагородженого, за наявності спадкоємців, нагорода залишається у сім'ї померлого.

З урахуванням наведеного суд правильно відмовив в задоволенні позову про встановлення порядку користування державними нагородами, оскільки як зазначено вище, можливість розподілу нагород між спадкоємцями, встановлення порядку користування ними законом не передбачена.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом фактично дублюють обґрунтування, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, а тому не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката - ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді Ігнатченко Н.В. Приходько К.П.