Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/1539/17 Головуючий у 1 інстанції Колодіна Л.В.
Пр. № 22-ц/778/1073/18 Головуючий суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі головуючого судді - доповідача Гончар М.С.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державна нотаріальна контора м. Мелітополя, про встановлення факту незаконного набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року (а.с. 86-89) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, 18 грудня 2017 року (а.с. 95-96) ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження останнього.

В силу вимог п. 11 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 перехідних положень ЦПК України в новій редакції судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тому, відповідно до ст. 294 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржується рішення суду першої інстанції ухвалене 31.10.2017 року у присутності скаржника ОСОБА_2, що підтверджується журналом судового засідання від 31.10.2017 року (а.с. 83-84) та звукозаписом судового засідання від 31.10.2017 року (диск а.с. 91).

Звідси, 10-денний строк для апеляційного оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції для ОСОБА_2 почав збігати саме з 31.10.2017 року та збіг 10.11.2017 року.

Якщо, навіть, прийняти до уваги, що ОСОБА_4 отримала копію повного тексту оскаржуємого рішення суду у цій справі лише 07 листопада 2017 року (розписка а.с. 90), то і з цієї дати 10-денний строк на апеляційне оскарження рішення у цій справі збіг 18.11.2017 року.

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 було подано до апеляційного суду через суд першої інстанції лише 18.12.2017 (а.с. 95-96), то остання подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 294 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

В клопотанні про поновлення строку, яке було зазначено безпосередньо у вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі, ОСОБА_2 просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи останнє тим, що скаржник отримала копію оскаржуваного рішення суду із запізненням, суд не ухвалив рішення після закінчення судового розгляду, тобто з порушення вимог ст. 209 ЦПК України, про що скаржник поставила свій підпис.

Проте, вищезазначене обґрунтування клопотання ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, спростовуються вищезазначеними матеріалами цієї справи.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Оскільки, ст. 357 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року (а.с. 101-102) вищезазначені скаржником причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнано неповажними, зазначена апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без руху, скаржнику надано строк

- десять днів з дня вручення копії ухвали для надання суду апеляційної інстанції інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року у цій справі та відповідні документи, на підставі яких суд апеляційної інстанції може звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору (пенсійне посвідчення, яке дійсне на момент звернення до апеляційного суду) або надати оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 704 грн. зі сплатою на належні реквізити.

ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції було попереджено, що у разі неусунення вищезазначених недоліків її вищезазначеної апеляційної скарги у встановлений строк, будуть застосовані відповідні правові наслідки.

17 січня 2018 року у встановлений судом строк від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду Запорізької області надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору, яку скаржник обґрунтовує тим, що вона тяжко хворіє, не працює, не отримує заробітної плати та немає жодного доходу.

В силу вимог ст. 136 ч. 1 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із ст. 136 ч. 3 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

При вищевикладених обставинах, вивчивши матеріали справи та надані скаржником документи, враховуючи скрутний майновий стан ОСОБА_2, клопотання останньої про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню апеляційним судом.

Разом із тим, ОСОБА_2 подала оновлену апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі із зазначенням начеб - то інших причин для його поновлення.

Однак, в обґрунтування свого клопотання про поновлення строку від 17.01.2018 року ОСОБА_2 знов посилалась на ті самі вищезазначені обставини, що з вини суду вона отримала копію оскаржуваного рішення суду із запізненням, суд не ухвалив рішення після закінчення судового розгляду, тобто з порушення вимог ст. 209 ЦПК України, про що скаржник поставила свій підпис крім того, разом із тим, ОСОБА_2 додатково зазначала, що вона хвора, знаходиться на постійному лікуванні та просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Однак, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

За приписами ст. 126 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

В силу вимог ст. 127 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак, усі вищевказані ОСОБА_2 причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення (первісні та інші) не свідчать про наявність об'єктивних перешкод для звернення останньої з апеляційною скаргою у цій справі до апеляційного суду у передбачений законом строк.

Згідно із ст. 2 ч. 3 п. 2,4,5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність.

У відповідності до ст. 12 ч. 1,2,3,4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З 31 жовтня 2017 року у встановлений законом 10-денний строк по 10 листопада 2017 року включно ОСОБА_2 мала реальну можливість визначитись зі своїми правами та в межах цього визначеного законом строку подати апеляційну скаргу, яку у подальшому уточнити, доповнити, додати до останньої додаткові письмові пояснення тощо.

Проте, апеляційну скаргу було подано ОСОБА_2 апеляційному суду лише 18.12.2017 року(а.с. 95-96), тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження понад місяць.

В силу вимог ст. 358 ч. 1 п. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України.

При вищевикладених обставинах, вказані ОСОБА_2 в клопотанні від 17.01.2018 року інші обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року також слід визнати неповажними, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а також слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_2 у цій справі.

Керуючись ст. 294 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній по 14.12.2017 року включно, ст. ст. 357 ч. 6, 358 ч. 4, 381 ч. 2 п. 11 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору у розмірі 704 грн. за подачу нею апеляційної скарги на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року у цій справі.

Визнати наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними.

У задоволенні клопотань ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року у цій справі відмовити.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному ст. 272 ЦПК України.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя - доповідач М.С. Гончар