Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/1338/16 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження №22-ц/778/765/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуюча: Кочеткова І.В.,

судді : Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Відділ реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Енергодарської міської ради, про визнання батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати його батьком малолітньої ОСОБА_5, внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. В обґрунтування вимог зазначав, що з червня 2006 році перебував у близьких стосунках з ОСОБА_6, від яких ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька ОСОБА_5, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Як під час вагітності ОСОБА_6, так і після народження дитини він визнавав себе її батьком та приймав участь в її утриманні та вихованні, дитина часто буває у нього вдома, спілкується з його дітьми та дружиною. ІНФОРМАЦІЯ_7 мати малолітньої ОСОБА_6 померла. Дитина залишилася проживати разом з бабусею - ОСОБА_4, яку 21.04.2016 року призначено опікуном малолітньої. Посилаючись на те, що він є біологічним батьком дитини, має намір приймати участь у виховуванні дитини, просив суд про задоволення позову.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Енергодар Запорізької області.

В актовий запис № 669 від 19.12.2008 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 здійснений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій област, постановлено внести зміни про батька, записавши батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Павлівка Білогорського району Кримської області, громадянина України. Прізвище дитині ОСОБА_5 змінено на «ОСОБА_5».

На вказане рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів про незаконність судового рішення відповідач зазначає, що ОСОБА_3 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження свого батьківства, судом не з'ясовано, які саме стосунки були між позивачем і померлою матір'ю дитини, як довго вони тривали, а пояснення позивача і третьої особи, що покладені в основу судового рішення, є неналежними доказами, оскільки вказані особи не були допитані як свідки. Факт ухилення її від проведення судово-генетичної експертизи не є достатньою підставою для задоволення позову. Крім того, судом порушені розумні строки розгляду справи, не вирішено питання про розподіл судових витрат.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Служба у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області зазначає, що малолітня ОСОБА_5 перебуває на обліку служби з 01 березня 2016 року як дитина, що залишилася без батьківського піклування. Як зазначалося у повідомленні Енергодарської загальноосвітньої школи №7, яке надійшло до Служби, мати дитини ОСОБА_6 загинула ІНФОРМАЦІЯ_7, а батько ОСОБА_3 має свою сім'ю. З часу взяття дитини на облік дівчинка приходила до Служби разом з опікуном ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Опікун малолітньої повідомила Службу про те, що ОСОБА_3 є біологічним батьком її онуки. ОСОБА_3 неодноразово з'являвся за викликами до Служби у справах дітей замість ОСОБА_4 Між малолітньою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спеціалістами Служби спостерігалися теплі стосунки. ОСОБА_3 завжди приймав участь у вихованні та утриманні дитини, цей факт не оспорювала відповідач ОСОБА_4 у суді першої інстанції, пояснивши, що дитина разом з матір'ю та ОСОБА_3 їздили на відпочинок, зустрічали Новий рік, разом проводили вільний час.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7, заперечення ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_8, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Встановивши існування між ОСОБА_3 і матір'ю малолітньої ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9, тривалих стосунків, наявність у свідоцтві про народження дитини запису про батька відповідно до ст. 135 СК України, участь батька у вихованні і утриманні дитини, свідоме ухилення відповідачки від проведення призначеної судом судово-генетичної експертизи з метою встановлення батьківства, суд першої інстанції з урахуванням інтересів дитини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Отже, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Встановлено і це підтверджується як поясненням позивача і третьої особи, які вони давали в суді першої інстанції, так і поясненнями свідка ОСОБА_9 - двоюрідної сестри померлої ОСОБА_6, що між позивачем і ОСОБА_6 з 2006 року існували тривалі близькі стосунки, вони багато часу проводили разом, після народження у грудні 2008 року доньки ОСОБА_5 позивач забирав ОСОБА_6 з донькою із пологового будинку, облаштовував кімнату дитини меблями і побутовою технікою, матеріально забезпечував дитину і її матір, оскільки остання не працювала. Дитина називала і називає позивача батьком, неодноразово бувала у нього вдома, підтримує дружні стосунки з його дітьми.

Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, копії актового запису про народження ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дочку ОСОБА_5, у свідоцтвах про народження якої запис про батька ОСОБА_5 у книзі реєстрації народжень проведено відповідно до ст. 135 СК України, тобто з прізвищем матері, а ім'я та по батькові записано за вказівкою матері (а. с. 7-9).

Також з матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення батьківства, позивачем заявлялось клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, яке було задоволено судом. Однак із-за ухилення відповідачки, що унеможливило проведення зазначеної експертизи, вказана ухвала була повернута експертною установою без виконання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановлені обставини справи, приймаючи до уваги свідоме ухилення відповідачки від проведення експертизи, що свідчить про походження дитини від позивача та виходячи з інтересів дитини, суд першої інстанції обгрунтовано визнав позов підставним, а отже таким, що підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалюючи рішення, суд з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані по справі докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував норми матеріального права до цих правовідносин і правомірно відмовив у задоволенні позову за безпідставністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, є неприйнятними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки доказів у справі і не відповідають приписам чинного законодавства, отже підстав для скасування судового рішення не містять.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: