Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів та визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживачів та визнання угоди недійсною, мотивуючи тим, що 07 липня 2011 року між сторонами була укладена угода, згідно якої відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобіля через систему «Авто Так». На виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача вступний внесок у розмірі 1 825,92 грн. та 24 646,35 грн. протягом 2011 - 2014 років. Посилаючись на недійсність укладеного правочину з підстав нечесної підприємницької практики, позивач просив суд визнати Угоду №364755 від 07.07.2011 року укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» недійсною; стягнути з ТОВ «Авто Просто» кошти, отримані на виконання Угоди №364755 від 07.07.2011 року у розмірі 26 499,27 грн.

В судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ТОВ «Авто Просто» в судове засідання свого представника не направило, однак до суду надійшли заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 липня 2011 року між сторонами була укладена угода №364755, згідно якої відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобіля через систему «Авто Так».

Протягом тривалого часу позивач належно виконував умови вищезазначеної Угоди, тобто сплачував внески та платежі, згідно графіка та поштових повідомлень відповідача.

17.02.2015 року позивач звернувся з вимогою про розірвання угоди у звязку з захворюванням.

Згідно ст.4 Угоди, учасник має право її розірвання до моменту отримання автомобіля.

Згідно п.13.1 ст.13 додатку №2 до Угоди учасник, який ще не отримав автомобіль має право розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити ОСОБА_3 в письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за Угодою, з урахуванням положень викладених в цій статті.

Своїм листом від 06.03.2015 року відповідач повідомив про розірвання Угоди №364755. При цьому зазначив, що сума коштів, що підлягає до повернення позивачу становить 24 646,35грн., і ТОВ «Авто Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.п. 13.4.1 - 13.4.3 ст.13 «Правил функціонування системи придбання в групах «Авто Так» та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів.

На даний час позивач вважає, що Угода від 07.07.2011 року №364755 суперечить вимогам ст.18, 19 Закону України « Про захист прав споживачів» оскільки право на купівлю автомобіля мають не всі учасники даної системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Спірна угода не містить строків та термінів отримання автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Авто Просто» за невиконання умов договору, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач вказує на порушення принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Представник відповідача у поданих запереченнях вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги ТОВ «Авто Просто» та порядок їх надання.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 10 Угоди передбачено, що підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатками до неї.

Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1, п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Фінансовими вважаються такі послуги як, зокрема, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

В ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» 09.10.2012 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» № 1676 затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, якими закріплено визначення, сутність, правовий статус учасників такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, діяльність яких направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та послуг.

Згідно Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Із додатку № 2 до угоди вбачається, що система «Авто Так» - це торгівельна марка, зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ТОВ «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається у групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи надається порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою і відповідно до платежів, здійснених самими учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

З огляду на зазначене встановлено, що поняття «придбання товарів у групах» є законною підприємницькою діяльністю за умови дотримання всіх встановлених вимог та отримання відповідного дозволу, який відповідачем отримано у Національному комітеті фінансових послуг.

Судом встановлено, що за схемою придбання товарів для кожного споживача відбувається і за рахунок внесків інших учасників, різниця між учасниками є тільки в часі отримання товару кожним із них, оскільки в кінцевому результаті товар одержать усі учасники, за умови виконання ними умов угоди.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна угода передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови, за яких такий товар може бути одержано.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо того, що відповідач ввів в оману позивача, використовуючи підміну понять, коли позивач сплачує кошти не за одержання автомобіля, а за можливість отримати «право на його отримання», оскільки такий висновок позивача суперечить вимогам чинного законодавства та умовам спірної угоди.

Так, відповідно до ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Угода № 364755 від 07.07.2011 р. підписана належним чином сторонами.

Згідно ст. 10 угоди, підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 194821 від 15.01.2013 р.

З наведеного вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Крім того, положеннями угоди передбачено, що у випадку розірвання угоди повернення сплачених чистих внесків відбувається в порядку черговості, за якими пріоритет надається тому учаснику системи, який перший звернувся до ТОВ «Авто Просто» з заявою про розірвання угоди, у розмірі, визначеному в п. 13.4.3.

Отже, судом встановлено, що порядок і строк повернення внесків, сплачених учасниками системи, які розірвали угоду, визначений в угоді, тобто повернення коштів позивачу повинно відбутися після повернення коштів іншим учасникам, які розірвали угоди раніше позивача.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦК України виникнення зобов'язання безпосередньо пов'язане з виникненням прав та обов'язків конкретних осіб.

Права та обов'язки сторін даного спору у виниклих між ними правовідносинах, виникають з умов укладеної між ними угоди.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, слід дійти висновку, що доводи позивача про наявність обману та ознак "пірамідальної схеми" у діях ТОВ "Авто Просто" під час укладення спірної Угоди є безпідставними і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з нормами Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ТОВ "Авто Просто" надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Таким чином, відсутні підстави вважати, що розподілення автомобілів проходить за пірамідальною схемою, а отже, відсутні підстави для застосування положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (Правові позиції ВСУ постанова від 11.09.2013р. у справі №6-40цс13).

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання умов договору несправедливими.

Наведене свідчить про те, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, тому відсутні підстави для визнання Угоди №364755 від 07.07.2011 року недійсною та стягнення з відповідача ТОВ «Авто-Просто» на користь позивача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 26 499,27 грн.

Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 23, 203, 215 та 216 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду..

Суддя ОСОБА_4