Головуючий суду 1 інстанції - Іванова О.М.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 419/1874/17
Провадження № 22ц/782/989/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 12 червня 2017 року звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з останнього на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно до закінчення навчання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач є її батьком. З 01.09.2014 року вона навчається у Коледжі Луганської державної академії культури і мистецтв, є студенткою третього курсу, навчається за спеціальністю «Хореографія» спеціалізації «Народна хореографія», денної форми навчання за державним замовленням, і потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідач може надавати їй таку матеріальну допомогу.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 27.11.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, були задоволені частково.

Суд стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 червня 2017 року та до закінчення навчання в учбовому закладі, але не більше як до досягнення дитиною 23 років, без урахування часу канікул.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно довідки № 18 від 06.04.2017 року, виданої Коледжем Луганської державної академії культури і мистецтв, ОСОБА_3 є студенткою третього курсу, яка навчається за спеціальністю «Хореографія» спеціалізації «Народна хореографія», денної форми навчання за державним замовленням. Термін навчання складає: з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року (а.с.7).

ОСОБА_3 отримує стипендію, загальний розмір якої в період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року склав 4150 грн. (а.с.22).

При таких обставинах, враховуючи розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму, судом встановлено, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.

Разом із тим, встановлено, що відповідач працює, має постійний дохід (а.с.30) та може надавати позивачці матеріальну допомогу.

Вказані висновки у повній мірі підтверджуються матеріалами справи та апелянтом не заперечуються.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У відповідності до положень ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При таких обставинах суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, починаючи від дня пред'явлення позову та до закінчення навчання в учбовому закладі, але не більше як до досягнення дитиною 23 років.

При цьому, враховуючи обставини справи та приписи, викладені у ч.1 ст.182, ч.2 ст.200 СК України, місцевий суд вірно визначив і розмір аліментів на повнолітніх дочку - 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо оспорювання батьківства та необхідності проведення судово-медичної генетичної експертизи є безпідставними, оскільки рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 03.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21.10.2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було відмовлено (а.с. 76-78, 85-88).

Крім того, ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції з будь-якими клопотаннями щодо призначення судових експертиз не звертався.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь - яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19.01.2018 року.

Головуючий

Судді