АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/5732/16-ц Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/790/1481/18 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах ОСОБА_1 при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення в будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

На рішення суду ОСОБА_4 в січні 2018 року подано апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що порушено її права, оскільки рішення суду неможливо виконати іншим шляхом окрім примусового позбавлення її користуванням належним їй житлом, про що стало відомо лише під час виконання судового рішення.

Вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з п.1, 13Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею ст. 294 ч. 1 ЦПК України( у редакції на час ухвалення рішення) визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду ухвалено 12 грудня 2016 року. Згідно журналу судового засідання відповідачка, і це нею не оспорюється, при проголошенні рішення була присутня. Строк на оскарження рішення суду сплинув 22 грудня 2016 року. Апеляційна скарга подана та зареєстрована в суді 05 січня 2018 року.

Згідно з ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Заявляючи клопотання про поновлення строку ОСОБА_4 зазначає, що про порушення її прав їй стало відомо лише в ході виконавчого провадження щодо виконання рішення суду.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка брала участь у розгляді справи, була присутня при проголошенні рішення суду, приймала участь у розгляді заяв про ухвалення додаткового рішення, про виправлення описки у рішенні суду, отримувала судові повістки та копії процесуальних документів, тощо. Також, нею подавалась заява про відстрочення виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_4, що обмеження строку на оскарження рішення не може бути застосовано, оскільки це звужує її право на оскарження рішення суду- безпідставне.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП "Голуб" проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Дії однієї сторони не повинні порушувати права іншої сторони.

Про існування судового рішення відповідачці було відомо в день його ухвалення. У встановленні законом строки рішення суду нею оскаржено не було. Поважних причин неподання апеляційної скарги такий тривалий час нею не наведено, обставин непереборної сили не зазначено.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення в будинок - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, однак може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-