Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Решетова В. В.

секретар судового засідання: Голумбієвська С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між сторонами 30 квітня 2010 року укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, відповідач, скориставшись кредитними коштами, останні та проценти за їх користування не повернув, у зв'язку з чим, станом на 30 вересня 2017 року заборгованість складає 15729,73 грн. , яка складається із заборгованості за кредитом - 4646,21 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8108,29 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1750 грн., та штрафів відповідно до умов договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 725,23 грн. - штраф (процентна складова). На підставі ст.ст.526, 530, 631, 1049, 1054 ЦК України просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 15729,73 грн. та судовий збір - 1600 грн.

Представник позивача подав заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, підтримує розмір позовних вимог та просить суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач надав суду заву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, проти позову заперечила та просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір який складається із анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Умов). На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 6300 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 зі строком дії до квітня місця 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згодом відповідач ОСОБА_1 отримала нову кредитну картку НОМЕР_2 зі строком дії до вересня місяця 2014 року.

Згідно Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" строк дії кредитної картки, згідно договору від 30 квітня 2010 року, закінчився у вересні 2014 року.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Разом з цим, скориставшись кредитними коштами, відповідач свого зобов'язання щодо їх повернення, а також повернення процентів не виконав. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 30 вересня 2017 року заборгованість за кредитом складає 4646,21 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8108,29 грн. , заборгованість за пенею та комісією 1750 грн. та штрафів відповідно до умов договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 725,23 грн. - штраф (процентна складова).

Таким чином доводи позивача, про те, що відповідач порушив зобов'язання є обґрунтованими.

Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зі змісту ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12, 2.1.1.5.5 Умов, строк дії карти (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

З кредитної карти НОМЕР_2 вбачається, що строк її дії - до вересня місяця 2014 року. Останній платіж відповідач зробив у жовтні місяці 2014 року, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, при цьому банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише 17.10.2017 року (згідно реєстру поштового відправлення), тобто із пропуском строку позовної давності.

Враховуючи, що відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності, у задоволенні позову має бути відмовлено. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14цс, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковою для суду першої інстанції.

Керуючись ст. 12, 76, 77, 81, 82, 259, 263, 265, 273ЦПК України, на підставі ст.ст.256, 257, 261, 266, 526, 1049, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Решетов