АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/113/18 Головуючий у першій інстанції Кузьміна О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу №668/12374/15-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 лютого 2016 року ухвалене під головуванням судді Кузьміної О.І., в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з вимогою стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 109596.77 доларів США, що за курсом 21.46 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2015 року складає 2351946.65 грн за кредитним договором від 26.07.2007 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 25.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 37450.00 доларів США на термін до 25.07.2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеного 25.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6.

ОСОБА_4 не виконує взятих на себе кредитних зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим станом на 25.09.2015 рік має кредитну заборгованість в розмірі 109596.77 доларів США, яка складається з: 28704.23 долари США - заборгованість за кредитом; 25521.87 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3542.16 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 46598.52 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи - 11.65 доларів США штраф (фіксована частина), 5218.34 доларів США - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір від 25.07.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, посилаючись на порушення банком його прав як споживача, оскільки всупереч ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, умови кредитного договору не містять детального розрахунку сукупної вартості кредиту, відсутній періодичний графік погашення щомісячних платежів, умови оспорюваного договору є несправедливими, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду ОСОБА_4 як споживача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.02.2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В окремо поданих апеляційних скаргах ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» просять змінити рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_4 просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір від 25 липня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4.

В обґрунтування вимог посилається на те, суд першої інстанції не дав належної юридичної оцінки тому факту, що ані в умовах кредитного договору від 25.07.2007 року, ані в додатках до нього, не в будь - яких інших документах, наданих банком не зазначено детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить змінити судове рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обгрунтування вимог посилається на те, що суд першої інстанції не надав правового обґрунтування щодо строку давності по кожному з платежів, не встановив за які саме періоди позивач стягує заборгованість.

Справа апеляційним судом в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості розглядається вдруге.

Згідно з пунктом 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147- У111 від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю -доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Судом встановлено, що за кредитним договором від 25 липня 2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 37450 доларів США для придбання квартири зі сплатою 12% річних на термін до 25 липня 2037 року.

У п.7.1 кредитного договору визначено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 347 доларів 61 цент США для погашення заборгованості за кредитним договором. Періодом сплати є період з 20 по 27 число кожного місяця.

Із розрахунку кредитної заборгованості, наданого позивачем вбачається, що останнє погашення кредитної заборгованості відповідачем відбулося у вересні 2012 року, загальна сума кредитної заборгованості становить 109596 доларів 77 центів США, яка складається з: 28704.23 доларів США - заборгованість за кредитом; 25521.87 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3542.16 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 46598.52 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи - 11.65 доларів США штраф (фіксована частина), 5218.34 доларів США - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини відповідно до кредитного договору від 25 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п.5.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 25 липня 2037 року (п.7.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 20 до 27 числа кожного місяця (п.7.1кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником позики визначено у ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, враховуючи викладене, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, тобто до 25 липня 2037 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно п.4 кредитного договору, при порушенні позичальником будь - якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2; 2.2.3 даного договору, банк має право, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки.

Згідно п.5.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Отже, враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що в стягненні пені слід відмовити, оскільки одночасне застосування штрафу й пені призведе до подвійної цивільно - правової відповідальності за одне й те саме порушення, що забороняється в силу положень ст.61 Конституції України.

За таких обставин, враховуючи строки позовної давності визначені ст.257 ЦК України та ч.2 ст.258 ЦК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню кредитна заборгованість відповідно до розрахунку позивача, починаючи з жовтня 2012 року, а щодо неустойки з жовтня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом - 27482,18 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10581,49 доларів США, заборгованість по комісії - 1686,3 доларів США, штраф - фіксована складова - 250 гривень та штраф процентна складова - 50104,83 гривні.

Суд першої інстанції вирішуючи спір про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 вищевикладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, його необхідно в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

При цьому, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2997,54 грн

В решті рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 526, 549, ч.2 ст. 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 10 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HEH2G 100000099 від 25 липня 2007 року станом на 25 вересня 2015 року в розмірі: заборгованість за кредитом - 27482,18 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10581,49 доларів США, заборгованість по комісії - 1686,3 доларів США, штраф фіксована складова - 250 гривень та штраф процентна складова - 50104,83 гривні.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2997,54 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко

Суддя апеляційного суду

Херсонської області

Л.В.Базіль