Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/454/17 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 273/454/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області, яке ухвалено 14 листопада 2017 року суддею Бєлкіною Д.С. у м. Баранівка,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із зазначеним позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 07 червня 2012 року, просило стягнути з останнього заборгованість станом на 28 лютого 2017 року в сумі 18809,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 556,49 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 13781,17 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3100,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 871,88 грн. та судові витрати.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2012 року на загальну суму 2404,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 556,49 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 847,82 грн., заборгованості за пенею та комісією 1000,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати зазначене рішення суду в частині зменшення заборгованості по процентам і стягнення з Банку на користь відповідача витрат на надання правової допомоги, ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши з відповідача заборгованість по процентам в сумі 13781,17 грн., у стягненні витрат за надання правової допомоги відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

На його думку, судом не враховано, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умов), відповідач погодився з умовами договору, відповідно до яких Банк мав право проводити зміну тарифів. Про зміну процентної ставки позичальник повідомлявся відповідно до Умов шляхом направлення йому Банком СМС повідомлень. Зазначає, що про такі зміни позичальник зобов'язаний був дізнатися також із виписки по рахунку, отримання якої згідно Умов є його обов'язком. Отже, вважає, що у суду не було правових підстав для зменшення заборгованості по процентам. Окрім того, вважає, що рішенням суду помилково стягнуто з Банку витрати на правову допомогу, оскільки ухвала про допуск представника відповідача до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу, не постановлялась.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, представник відповідача просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з пам'яткою клієнта, Умовами, а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 6-31).

Позичальник умови Договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим, відповідно до наданого Банком розрахунку, станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість в сумі 18809,54 грн., з яких: 556,49 грн. - заборгованості за кредитом, 13781,17 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 3100,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 871,88 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5), яку Банк просив стягнути в судовому порядку.

Під час розгляду справи позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та, відповідно до них, брав на себе зобов'язання зі сплати процентів і погодив порядок зміни їх розміру та повідомлення про це.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав лише факт укладення кредитного договору за базовою процентною ставкою 30 % на рік (2,5% на місяць), зазначив, що не підписував надані позивачем Умови.

Враховуючи, встановлені судом та визнані відповідачем обставини, надані сторонами докази, суд першої інстанції правильно виходив з того, що, починаючи з вересня 2014 року, Банком безпідставно нараховувались проценти за підвищеною ним в односторонньому порядку процентною ставкою, яка перевищувала розмір базової ставки, про що позичальник повідомлений не був.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 847,82 грн., суд не звернув уваги на те, що відповідач частково визнав позов про стягнення з нього процентів у сумі 1181,32 грн., виходячи із базової процентної ставки, про що зазначив у своїх письмових запереченнях (а.с. 99-101).

Зважаючи на вказані обставини, у суду першої інстанції не було підстав не приймати визнання відповідачем позову у цій частині на вказану ним суму.

Доводи апеляційної скарги щодо додержання Банком визначеного Умовами порядку підвищення процентів, повідомлення про це позичальника та помилковості висновку суду про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в сумі 13781,17 грн., є безпідставними, оскільки представником позивача не надано суду належних і допустимих доказів укладення з відповідачем кредитного договору на умовах, які б підтверджували наведений у розрахунку Банку розмір процентів, порядок його зміни, повідомлення про це.

Тому в іншій частині рішення суду про відмову у стягненні процентів за користування кредитом залишається без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судом першої інстанції з Банку на користь відповідача витрат на правову допомогу є обґрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду) такими витратами є витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, а з матеріалів справи вбачається, що відповідач не користувався послугами адвоката або іншого фахівця у галузі права. Договір із юридичною особою - ТОВ «Юрест» та оплата послуг на рахунок цієї юридичної особи (а.с.103,104) не є підставою для стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_3, яка є керівником цього товариства, має право на заняття адвокатською діяльністю або є фахівцем в галузі права.

У частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та пені рішення суду сторонами не оскаржувалось, тому судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині стягнутих з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, загальної суми заборгованості з викладенням абзацу другого його резолютивної частини у новій редакції та у частині стягнення судових витрат, понесених за подання позовної заяви. Рішення суду у частині стягнення судових витрат на правову допомогу - підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 256,17 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року у частині стягнення заборгованості змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини наступним чином:

«Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість по кредитному договору від 07.06.2012 станом на 28.02.2017 на загальну суму 2737,81 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 556,49 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 1181,32 грн., заборгованості за пенею та комісією 1000,00 грн.».

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року у частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору змінити, збільшивши суму стягнення з 204,52 грн. до 231,88 грн.

Рішення суду у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги в сумі 1308,26 грн. скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про відмову у стягненні таких судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 256,17 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 25 січня 2018 року.