Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3770/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення права власності на 1/3 частину спадкового майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення права власності на 1/3 частину спадкового майна

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5, останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1. Після смерті батька позивачки залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця відповідно до статті 1261 ЦК України є дружина ОСОБА_2, відповідачка по справі, та троє дітей померлого спадкодавця: позивачка ОСОБА_1, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3- відповідачі по справі.

Позивачка вказує, що 28.07.2017 року вона звернулася із заявою у Виноградівську державну нотаріальну контору на прийняття спадщини. Крім позивачки, відповідно до ст.1268 ЦК України спадщину прийняла і матір позивачки, відповідачка по справі ОСОБА_2, яка проживала та була зареєстрована в будинку із спадкодавцем на момент його смерті.

Відповідачка по справі ОСОБА_4 до 6-ти місяців відмовилась від спадщини на користь рідної сестри ОСОБА_1, що підтверджується заявою, яка є в спадковій справі, відкритій після смерті ОСОБА_5.

Відповідач по справі ОСОБА_3 спадщину після смерті батька не прийняв, пропустив 6-ти місячний строк на прийняття спадщини.

Відповідачці по справі ОСОБА_2 належить половина будинку як дружині у спільному майні подружжя, а з другої половини будинку, яка є спадковою масою після смерті спадкодавця, вона має право на 1/6 частину відповідно до ст.1268 ЦК України.

Позивачці належить із спадкового майна 2/6, що відповідає 1/3 частині спадкового будинку, з врахуванням частки сестри ОСОБА_4, яка відмовилась на її користь.

Державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по тій причині, що для оформлення спадщини необхідно правовстановлюючий документ на будинок , який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У випадку відсутності документа звертатись до суду.

Правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутніій, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на 1/3 частину спадкового будинку в порядку спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, однак представником позивачки подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, подали до суду письмові заяви, згідно яких вимоги позивачки визнають, проти задоволення таких не заперечують та просять суд розглянути справу у їхню відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві.

Крім цього згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5, останнє місце проживання якого, згідно довідки виконкому Фанчиківської сільської ради від 02.10.2017 року № 780, було: АДРЕСА_1.

Після смерті батька позивачки ОСОБА_5 залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, який звершений будівництвом. Вартість будинку становить 156104 (сто п'ятдесят шість тисяч сто чотири) грн.

Загальна корисна площа житлового будинку становить 84,4 кв.м, в тому числі житлова площа 52,2 кв.м.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є його дружина, відповідачка по справі ОСОБА_2 та троє дітей померлого спадкодавця: дочка ОСОБА_1 -позивачка по справі, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 - відповідачі по справі.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд констатує, що позивачка після смерті свого батька спадщину прийняла, оскільки 27.03.2017 року вона звернулася із заявою у Виноградівську державну нотаріальну контору на прийняття спадщини, що підтверджується Витягом за №48579071 про реєстрацію в Спадковому реєстрі , номер у спадковому реєстрі 61005780, номер у нотаріуса 228/2017.

Крім позивачки, відповідно до ст.1268 ЦК України спадщину прийняла матір позивачки, відповідачка по справі ОСОБА_2, яка проживала та була зареєстрована в будинку із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою за № 781 від 02.10.2017 року, виданою Фанчиківським сільським головою.

Відповідачка по справі ОСОБА_4 до 6-ти місяців відмовилась від спадщини на користь рідної сестри ОСОБА_1, подавши відповідну заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори.

Відповідач по справі ОСОБА_3 спадщину після смерті батька не прийняв, пропустив 6-ти місячний строк на прийняття спадщини.

Відповідачці по справі ОСОБА_2 половина будинку належить як дружині у спільному майні подружжя, а з другої половини будинку, яка є спадковою масою після смерті спадкодавця, вона має право на 1/6 частину відповідно до ст.1268 ЦК України.

Позивачці ОСОБА_1 належить із спадкового майна 2/6, що відповідає 1/3 частині спадкового будинку, з врахуванням частки сестри ОСОБА_4, яка відмовилась на її користь.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв'язку з необхідністю оформлення права на спадщину, що залишилася після смерті батька позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 509/01-16 від 01.12.2017 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивачку було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки позивачкою не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду.

Разом з цим правовстановлюючх документів на житловий будинок не оформлено.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 13.10.2017 року та довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 24.10.2017 року №770, житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 будівництвом завершений. Рік будівництва будинку - 1974, надвірних будівель - 1960 рік. Згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 05.10.2017 року №792 спадковий житловий будинок рахується за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім цього, житловий будинок за АДРЕСА_1 рахується за померлим ОСОБА_5 на підставі запису в погосподарській книзі, особовий рахунок господарства № 03-0391-1, що підтверджується довідкою за №779 від 02 жовтня 2017 року, виданою Фанчиківським сільським головою. Літня кухня побудована в 1960 року, а будинок перебудований на підставі рішення виконкому Виноградівської ради депутатів трудящих від 13.11.75 року за № 68, будівельного паспорту земельної ділянки в 1975 році.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1261, 1268,1274 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, ст.58, 124 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканкою АДРЕСА_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 84,4 кв.м., в тому числі житловою площею 52,2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко