Справа №485/1100/17 09.08.2018
Провадження №22-ц/784/1361/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2018 року м. Миколаїв

справа № 485/1100/17-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

(третя особа - Головне управління Держгеокадастру

у Миколаївській області)

про скасування державної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні землею та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 26 червня 2018 року суддею Кобзарем Ю.Ю. в приміщенні цього ж суду (повний текст судового рішення складено 27 червня 2018 року),

У С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про захист земельних прав.

Позивачка зазначала, що є власницею будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,3 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на земельні ділянки посвідчено державними актами. Власником суміжної ділянки за №75 загальною площею 0,51 га, в тому числі ділянки площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_2 Відповідач самовільно змінив конфігурацію межі їх ділянок, огородивши свердловину, що розташована на належній їй ділянці та перебувала у спільному користуванні сторін. Розмір її ділянки зменшився на 28 кв.м. У 2016 році на земельну ділянку ОСОБА_2 зі зміненою конфігурацією розроблена технічна документація із землеустрою, яка у січні 2017 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області, зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

Посилаючись на складання технічної документації на здійснення державної реєстрації земельної ділянки всупереч вимогам земельного законодавства (без узгодження з нею межі), Закону «Про Державний земельний кадастр» та порушення її земельних прав, ОСОБА_1 просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки №75, що належить ОСОБА_2, усунути перешкоди в користуванні цією земельною ділянкою шляхом відновлення межі ділянок №75 та №77 згідно державних актів сторін по прямій лінії, а також стягнути з відповідача 30 000 грн. моральної шкоди.

До участі в справі як третю особу залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на відсутність будь-яких порушень при виготовленні технічної документації на належну йому земельну ділянку.

Представник третьої особи надав суду письмові пояснення, в яких зазначав про відсутність порушень державним кадастровим реєстратором вимог діючого законодавства, та вважав обраний позивачкою спосіб захисту таким, що не відповідає нормативно-правовим актам, які регулюють ведення Державного земельного кадастру.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовувала позов, та невідповідність судового рішення вимогам процесуального законодавства.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, заслухавши показання представників позивачки, відповідача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактичним предметом спору між сторонами є право користування свердловиною, що облаштована в районі межі ділянок №75 та №77, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушених прав на користування майном (чужим) є неналежним.

Але з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки такого висновку суд дійшов, не звернувши належної уваги на заявлений позивачем предмет позову - порушення земельних прав внаслідок визначенням меж ділянок та їх конфігурації всупереч державним актам, а також порушення державним кадастровим реєстратором вимог Закону «Про Державний земельний кадастр» та здійснення державної реєстрації ділянки відповідача на підставі неналежної технічної документації з землеустрою.

При цьому причину виникнення земельного спору, тобто наявність спору щодо свердловини, суд безпідставно вважав предметом заявленого позову з неналежним способом захисту (через захист земельних прав).

Встановивши наявність іншого спору, суд не дав оцінку підставам позову; не визначив дійсний характер правовідносин, склад їх учасників; не встановив, чи порушені земельні права позивачки та чи можливо їх поновлення у заявлений нею спосіб. Тобто суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 про захист земельних прав по суті не розглянув.

Зміст рішення (мотивувальна частина) не відповідає вимогам статті 265 ЦПК, що є порушенням вимог законності та обгрунтованості судових рішень, передбачених статтею 263 ЦПК.

Допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 0,3 га, в тому числі земельної ділянки 0, 25 га для обслуговування житлового будинку та 0, 05 га для ведення особистого підсобного господарства.

Право власності ОСОБА_1 н земельні ділянки підтверджено державними актами на землю НОМЕР_1 від 17 березня 1997 року (а.с.10-13, 14,15).

Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної ділянки АДРЕСА_2, в тому числі ділянки 0,26 га для ведення особистого підсобного господарства, право на яку підтверджено державним актом НОМЕР_3 від 9 квітня 1997 року (а.с.25) та земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку серії НОМЕР_2 від 9 квітня 1997 року (а.с. 283).

Державні акти сторін містять плани зовнішніх меж з зазначенням їх площ та лінійних розмірів.

З матеріалів справи також вбачається, що з 2015 року між сторонами існує спір щодо належності кожному з них свердловини, яка розташована в районі межі ділянок, та користування прилеглою земельною ділянкою (а.с.32, 33-34, 58-59).

Земельні ділянки №75 та №77 не мали кадастрових номерів. Відомості щодо цих ділянок не були внесені до Державного реєстру земель.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про Державний земельний кадастр» та пункту 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок), державна реєстрація таких земель здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - технічна документація) за заявою їх власників в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

На замовлення власника ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію на земельну ділянку №75 (а.с.19-28). Земельно-кадастрова документація містить кадастровий план зовнішніх меж ділянки, що належить ОСОБА_2, з якого вбачається, що частину ділянки під свердловиною включено до складу ділянки відповідача. Межі ділянки №75 з суміжним землевласником ОСОБА_1 не узгоджені.

11 січня 2017 року державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області Бульбою І.О. на підставі розробленої технічної документації здійснена державна реєстрація земельної ділянки № 75 ОСОБА_2 з присвоєнням кадастрового номеру (а.с.16).

За планом кадастрової зйомки земельної ділянки №77 ОСОБА_1 за фактично існуючими межами загальна площа її ділянки складає 0,2972 га, що у порівнянні з державним актом є меншою на 28 кв.м (а.с.29,30).

Вважаючи свої земельні права порушеними, ОСОБА_1, по-перше, вимагає скасувати державну реєстрацію земельної ділянки №75 площею 0,26 га, що належить відповідачу.

Підставою цього позову позивачка зазначає порушення державним кадастровим реєстратором пункту 6 статті 24 Закону «Про Державний земельний кадастр», а саме здійснення державної реєстрації на підставі поданих документів, які не відповідають вимогам законодавства (без узгодження меж ділянки з суміжними власниками); а також знаходження в межах ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Залучене до участі у справі як третя особа Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області у поясненнях заперечувало порушення державним кадастровим реєстратором вимог законодавства щодо ведення Державного земельного кадарстру.

Отже, звернення ОСОБА_1 до суду має на меті поновлення порушених земельних прав, порушених відповідачем, а тому має розглядатись за правилами цивільного судочинства, але спір в частині скасування державної реєстрації виник між позивачем та органом, який здійснив державну реєстрацію (державним кадастровим реєстратором).

Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївській області за цими обставинами надавались пояснення.

Внесення відомостей у Державний земельний кадастр є виключною компетенцією державних кадастрових реєстраторів, які несуть відповідальність за вчинення цих дій в межах наданих законом повноважень. Виконання судового рішення в разі задоволення позову також покладається на реєстратора.

Тому цей орган (посадова особа) є учасником спірних правовідносин та має бути відповідачем у справі з наданням йому всіх процесуальних повноважень сторони.

Виходячи з положень статті 367 ЦПК, залучення до участі у справі належних відповідачів виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки №75 на підставі наданої технічної документації, заявлений лише до відповідача ОСОБА_2, задоволенню не підлягає.

Іншою позовною вимогою ОСОБА_1 є відновлення межі ділянки №77 з ділянкою №75 по прямій лінії уздовж всієї межі згідно державного акту та переміщення огорожі за рахунок відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Способами захисту порушених прав, поряд з іншими, є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосування інших способів, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 107 ЗК основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової (технічної) документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки (частина 2 статті 107 ЗК).

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (частина 3 статті 107 ЗК).

Відповідно до пункту 4.1, 4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої наказом державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК документації із землеустрою.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відновленню підлягають межі суміжних ділянок, які були раніше встановлені на підставі відповідної документації (частина 1), а в інших випадках застосовуються правила частин 2 та 3 статті 107 ЗК.

З матеріалів справи, як зазначено вище, вбачається, що у 1997 році при видачі державних актів на земельні ділянки №75 та №77 по вул.Центральній земельно-кадастрова (технічна) документація не складалась.

Відсутні й відомості на той час про встановлення меж цих ділянок в натурі (на місцевості) та прийому- передачі межових знаків на зберігання власників.

В поясненнях в суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що межа ділянок у спірній частині межовими знаками не визначалась, «твердих» меж (огорож, парканів, будівель тощо) не мала.

Отже, достатніх підстав для відновлення межі ділянок №75 та №77 у розумінні частини 1 статті 107 ЗК не вбачається.

Крім того, судом встановлені і інші перешкоди у поновленні прав ОСОБА_1 у заявлений спосіб.

Так, вимога про відновлення межі за даними державних актів 1997 року, передбачає не тільки її вирівнювання до прямої лінії, а й визначення розташування точки, від якою пряма лінія має проходити. Дотримані мають бути і інші розмірі, зазначені у державних актах (а.с.14,15).

Разом з тим, вказана площа земельних ділянок №77 (0,25 га та 0,05 га) не відповідає розрахунковій площі за лінійними розмірами (0, 2484 га та 0,0552 га), а помилковий опис меж цих ділянок (щодо суміжних землекористувачів) унеможливлює визначити їх розташування відносно суміжних ділянок №73 та №75.

Не містять ці плани системи координат та прив'язки до місцевості (відстань та розташування капітальних будівель тощо) чи будівель, що знаходяться на ділянках (ділянці).

Лінійні розміри земельних ділянок ОСОБА_1 за планами державних актів (33(27+6)м, 92 м, 33 м, 92 м) не відповідають і даним кадастрової зйомки ділянки №77 (34,33 м, 87,85 м, 33 м, 91,06м) (а.с.29 зворот). Відмінною є і конфігурація ділянки позивачки.

За даними збірного плану кадастрової зйомки земельних ділянок, наданого суду апеляційної інстанції (а.с. 285) лінійний розмір ділянки № 77 по фасадній ліній (вул. Центральна) по фактичному користуванню складає 34,32 м, тоді як за даними державних актів - 33 (27+6) м.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що плани ділянок з зазначенням їх розмірів, що містять державні акти ОСОБА_1, мають лише схематичний характер з приблизними лінійними розмірами, площами та конфігурацією. Доказів того, що позивачка користувалась ділянкою з розмірами, зазначеними в державних актах, суду не надано.

Вирішення питання про можливість встановлення (відновлення) межі ділянок №77 та №75 відповідно до державних актів ОСОБА_1 з урахуванням фактичного користування, з прив'язкою до місцевості, з дотриманням інших розмірів ділянки №77 (лінійних, площі), а також з дотриманням розмірів суміжних ділянок, зокрема ділянки №75, потребує спеціальних знань у галузі землевпорядкування, тобто проведення технічної експертизи.

Проте клопотань про забезпечення доказів у такий спосіб сторони не заявляли.

Збирання доказів з власної ініціативи виходить за межі повноважень суду (частина 7 статті81 ЦПК).

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині вимог - відновлення межі ділянок №75 та №77 по прямій лінії уздовж всієї межі згідно державного акту.

Колегія суддів вважає, що відмова у такому способі поновлення земельних прав не перешкоджає вирішенню спору між сторонами щодо встановлення межі за правилами частин 2,3 статті 107 ЗК. За наслідками розгляду спору відповідні зміни можуть бути внесені до Державного земельного кадастру, відомості якого свідчать про формування земельної ділянки за фактичним користуванням, а не прав на неї.

Керуючись статтями 374, 376,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 10 серпня 2018 року.