Номер провадження: 22-ц/785/6539/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.

за участю секретаря: Чепрас А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2016 року, -

встановив:

31 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору та просив суд:

- іпотечний договір від 30.05.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" особі Відділення "Одеської регіональної дирекції" ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4562.- визнати недійсним;

- виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна предмет іпотеки - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 які зареєстровані в реєстрі за № 7297846 та № 7297937.

Свій позов позивач мотивував тим, що іпотечний договір був укладений із порушеннями. Зокрема, на момент укладення договору іпотеки та кредитних договорів в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 яке є предметом договору іпотеки, були зареєстровані малолітні діти ОСОБА_4, 2007 року народження, та ОСОБА_5, 2009 року народження, які й на даний час там проживають, а також в матеріалах кредитної справи немає відповідного висновку органу опіки та піклування щодо можливості укладення спірного договору.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору задоволено.

Іпотечний договір від 30.05.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" особі Відділення "Одеської регіональної дирекції" ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4562. - визнано недійсним.

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про обтяження № 7297846 та № 7297937 зареєстровані 30.05.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 на підставі іпотечного договору, 4562, 30.05.2008 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_2

Виключено з-під арешту домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_2, накладеного:

- постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 15.03.2016р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28795660 від 17.03.2016р.);

- постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 15.03.2016р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28778549 від 17.03.2016р.);

- постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 27.08.2015р. ВП № 48543487 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24500164 від 17.09.2015р.);

- постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 39354325 від 14.01.2014 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9918468 від 14.01.2014р.);

- постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22.08.2013р. ВП № 39509254 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5302329 від 27.08.2013р.);

- постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30.05.2013р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3981676 від 16.07.2013р.);

- постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 23.11.2012р. ВП № 35365382 (зареєстровано реєстратором: за № 13291976 від 26.11.2012р.);

- постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 04.12.2012р. ВП № 35365382 (зареєстровано реєстратором за № 13348838 від 06.12.2012р.);

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», вважаючи себе особою, яка не брала участь у справі, щодо котрої суд вирішив питання про права, подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 жовтня 2016 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на укладення Іпотечного договору від 30 травня 2008 року, предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 в якому проживали та були зареєстровані діти - ОСОБА_4, 2007 року народження, та ОСОБА_5 2009 року народження, районний суд визнав достатньою підставою для визнання такого договору недійсним в порядку 203, 215 ЦК України.

Однак, з таким висновком районного суду, апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.05.2008 р. між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" м. Київ, в особі Відділення "Одеської регіональної дирекції" ПАТ "ВТБ Банк" м. Одеса, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2. м. Одеса укладено Генеральну угоду № 36, за умовами якої банк прийняв на себе зобов`язання надавати фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 м. Одеса кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї угоди.

Загальний розмір позичкової заборгованості фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м. Одеса за наданими в рамках цієї угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 1 000 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.

02.06.2008 р. на підставі цієї Генеральної угоди між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» м. Київ та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 м. Одеса укладено Кредитний договір № 13.79-36/08-СК зі змінами та доповненнями.

Предметом цього договору є надання банком фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 м. Одеса кредиту в сумі 2 000 000 грн. зі строком користування по 06 червня 2017 р.

Окрім того, згідно з Генеральною Угодою № 37 від 30.05.2008 року з Додатком № 1 від 08.12.2010 року Відкрите акціонерне товариство ..ВТБ Банк", назва якого згодом була змінена на Публічне акціонерне товариство „ВТБ Банк", зобов'язалося надати ОСОБА_2 кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених кредитними договорами, договорами про надання овердрафту, договорами про відкриття кредитної лінії, укладених в межах цієї Угоди і які є її невід'ємною частиною, в межах ліміту кредитування у розмірі, що не перевищує суми, еквівалентної 1 000 000,00 доларів США.

На виконання умов Генеральної Угоди № 37, 27.06.2008 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2І, був укладений кредитний договір № 13.88-37/08-СК з Додатками №№ 1,2, згідно з якими позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 200 000,00 доларів США на строк користування по 26.06.2015 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами за процентного ставкою у розмірі 17 % річних, розмір яких згодом був збільшений до 18 % річних, а потім зменшений до 14 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення капіталу та процентів, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 26.06.2015 року.

Крім того, на виконання умов Генеральної Угоди № 37, 18.08.2008 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 13.97-37/08-СК з Додатками №№ 1.2, згідно з якими позивач надав ОСОБА_6 кредит в сумі 200 000.00 дол. США на строк користування до 08.08.2015 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 17 % річних, розмір яких згодом був збільшений до 18 % річних, а потім зменшений до 14 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення капіталу та процентів, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ними 08.08.2015 року.

Станом на 26 травня 2008 року за адресою АДРЕСА_1 проживала сім'я у складі двох осіб: власник будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та його дружина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.(а.с.174).

30.05.2008 року в забезпечення виконання вказаних кредитних договорів між сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4562, предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1. Були здійснені відповідні записи в Державному реєстрі іпотек про обтяження та Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна.

Підписаний ОСОБА_2 іпотечний договір, містить п.1.6., відповідно до якого Іпотекодавець (ОСОБА_2І.) заявляє, що на день підписання цього договору: не існує інших власників; не існує інших осіб, які мають права та вимоги на Предмет іпотеки; не існує інших осіб, які мають рівні права із Іпотекодавцем на розпорядження Предметом іпотеки; Предмет іпотеки нікому іншому не передано (в т.ч. в управління); Предмет іпотеки не знаходиться в оренді/лізингу, податковій заставі; Предмет іпотеки не є предметом судового спору та на нього не накладено арешт; не існує судових рішень про стягнення заборгованості з Іпотекодавця; не встановлено земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що передається в іпотеку; передача в іпотеку предмету іпотеки не порушує законних прав та інтересів дітей та/або інших членів сім'ї Іпотекодавця.

18 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та апелянтом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ, Додаткову угоду №1 від 27 листопада 2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року та Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 27.11.2015 р., відповідно до яких Банк відступив право вимоги за кредитним договором та Договором іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс».

30 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» надіслало на ім'я ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.185-190).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України підставою для заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним (первісним кредитором) своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Виходячи із доданих до апеляційної скарги матеріалів, апеляційний суд вважає, що позивачу було достеменно відомо про заміну кредитора за генеральними угодами, кредитними договорами та Договором іпотеки на ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», оскільки на адресу позивача було направлене відповідне повідомлення (а.с.185-190). Разом з тим, позивач не зазначив відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», у звязку з чим остання не мала змоги довідатися про предмет та підстави судового спору, а суд, в свою чергу, всепереч вимог ст.48 ЦПК України, вирішив по суті спір з неналежним відповідачем, що має своїм прямим наслідком позбавлення ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» статусу іпотекодержателя та всіх передбачених ним прав відповідно до Закону України «Про іпотеку». Суд не перевірив ані факт існування відповідача, ані факт наявності в нього процесуальної можливості бути відповідачем по цивільних справах.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, доводи апелянта про те, що районний суд оскаржуваним рішенням фактично вирішив питання про права ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», у той час як Товариство не брало участі у справі, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає хибною позицію районного суду, що при укладенні іпотечного договору необхідно було отримати попередню згоду органу опіки та піклування на укладення такого договору.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із довідки № 148 від 26.05.2008 року, виданій на ім'я ОСОБА_2, яку він сам надав Банку перед укладеннм іпотечного договору, на момент укладення вказаного договору в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 яке є Предметом іпотеки, проживала сім'я із 2 осіб: власник будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дружина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.(а.с.174). Жодних інших осіб у довідці не зазначено.

Разом з тим підписуючи іпотечний договір, ОСОБА_2, відповідно до п.1.6. договору, заявив, що на день підписання цього договору: не існує інших власників; не існує інших осіб, які мають права та вимоги на Предмет іпотеки; не існує інших осіб, які мають рівні права із Іпотекодавцем на розпорядження Предметом іпотеки; Предмет іпотеки нікому іншому не передано (в т.ч. в управління); Предмет іпотеки не знаходиться в оренді/лізингу, податковій заставі; Предмет іпотеки не є предметом судового спору та на нього не накладено арешт; не існує судових рішень про стягнення заборгованості з Іпотекодавця; не встановлено земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що передається в іпотеку; передача в іпотеку предмету іпотеки не порушує законних прав та інтересів дітей та/або інших членів сім'ї Іпотекодавця.

Тобто, ОСОБА_2, підписанням договору іпотеки гарантував, що права неповнолітніх чи малолітніх дітей, в т. ч. ОСОБА_4, 2007 р.н. та ОСОБА_5, 2009 р.н., договір іпотеки не порушує.

Також, апеляційний суд не погоджується із висновком районного суду щодо встановленого факту, що на момент укладення договору іпотеки та кредитних договорів в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 були прописані малолітні діти ОСОБА_4, 2007 року народження, та ОСОБА_5 2009 року народження і що вони й на даний час там проживають, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів існування такого факту. Більше того, у матеріалах справи відсутні копії свідоцтв про народження дітей.

Виходячи із вищезазначеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання апелянта на те, що Банк на час укладення договору іпотеки не знав про існування будь-яких малолітніх осіб, а відповідні документи, котрі могли б довести цей факт - відсутні, навпаки у матеріалах справи є докази, котрі доводять, що за адресою домоволодіння, котрим є Предмет іпотеки, малолітні чи неповнолітні діти не проживають і укладення договору іпотеки не порушить законних прав та інтересів дітей та/або інших членів сім'ї Позичальника.

У постанові Верховного суду України у справі №6-297цс15 від 27.04.2016 року зазначено, що, згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

У Постанові пленуму ВСС від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні: 1) перевірити наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) урахувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи не існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Таким чином, посилання апелянта на те, що районним судом при винесенні заочного рішення неправильно застосовано норми матеріального права при встановленні факту проживання малолітніх дітей за адресою домоволодіння, яке є Предметом договору іпотеки, а також при встановленні необхідності отримання попередньої згоди органу опіки та піклування на укладенні іпотечного договору, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам та фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване заочне рішення суду скасувати і винести у справі постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору - відмовити.

Керуючись: ст.ст. 368, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2016 року - скасувати, і прийняти у справі постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк», третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра