Справа № 282/1071/17
Провадження № 2/282/36/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді: В.В. Вальчука

за участю секретаря судового засідання: Г.М.Войтович

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 49760,30 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує на те, що 01 лютого 2017 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_1, було укладено договір позики, який було оформлено шляхом написання розписки ОСОБА_3 В борг відповідач отримав у позивача 2655 доларів США, які зобовязувалась повернути до 01.06.2017 року.

На даний час відповідач ОСОБА_3, провела частковий розрахунок із позивачем за борговим зобовязанням сплативши останньому 755 доларів США. Станом на момент звернення до суду борг відповідача складає 1900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент звернення до суду складає 49760,30 грн.

На підставі вище наведеного позивач звернувся до суду та просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1, 49760,30 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що позичив кошти в сумі 2655 доларів США відповідачці, а вона написала розписку. Після написання розписки він передав їй кошти, які вона в подальшому частково повернула, 755 доларів США, залишилось 1900 доларів США. При передачі коштів вони були вдвох та ніхто цього не бачив.

У судовому засідання представник позивача пояснив, що 01.02.2017 року було укладено договір позики у виді розписки між сторонами. Весь борг мав бути повернутий до 01.06.2017 року. Частково було погашено755 доларів США. Також підтвердив твердження відповідача, що зміст розписки диктував він, та зазначив, що дійсно у вказаний відповідачкою день вона була у ОСОБА_1 і останній позичив їй кошти, а він лише допоміг їй написати розписку. Моменту передачі коштів він не бачив.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що 29.09.2017 року в магазині «Адоніс» була виявлена недостача і їй сказали шукати гроші. Гроші вона не знайшла. Вона була оформлена у ФОП ОСОБА_4, і позивач сказав щоб вона повернула гроші і для цього запропонував оформити це розпискою. Розписку вона писала по ревізії (недостачі). Гроші частково повернула. Зазначає, що кошти по даній розписці вона не отримувала, це було по недостачі. Наміру позичати дані кошти у неї не було. Представник позивача диктував їй зміст даної розписки та під час цього були присутні бухгалтер ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Також зазначила, що розписку в подальшому не оспорювала.

Свідок ОСОБА_6, у судовому засіданні зазначив, що працює менеджером в ПП «ЕГЕТ», ОСОБА_4 його директор. Зазначив, що з лютого було 4 ревізії. Не знає чи отримувала ОСОБА_2 у ОСОБА_4 якійсь кошти. Про розписку йому не відомо. Нестачу він не виявляє, а просто рахує. Не знає та не бачив чи хтось писав розписку.

Свідок ОСОБА_5, у судовому засіданні пояснила, що працює бухгалтером у ТОВ ОСОБА_4, а позивач є чоловіком її керівника. В лютому 2017 року, точну дату не памятає ОСОБА_3, приїхала в офіс і довгий час розмовляла з позивачем в кабінеті, а потім юрист Панасюк В.В., вийшов і ОСОБА_3 прийшла з ним в бухгалтерію. Там вона писала розписку і ОСОБА_7 підказував як писати та сказав, щоб вона поклала розписку в сейф до документів. Потім відповідачка вийшла з кабінету. Вона не бачила, щоб ОСОБА_4 передавав кошти ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З письмової розписки від 01 лютого 2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1, позику в сумі 2655 доларів США, які зобовязалась повернути до 01.06.2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до п. 1 ч. 2 даної статті, підставами виникнення цивільних справ та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи наведене суд вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2, 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходився у позивача, останній також зазначає про часткове виконання боржником свого зобовязання, а саме про часткове повернення суми боргу і на даний час не повернута частина боргу становить 1900 доларів США, що на момент звернення до суду з урахуванням офіційного курсу валют становить 49760,30 грн., про факт часткового повернення боргу за розпискою у судовому засіданні не заперечувала і сама відповідачка.

У відповідності із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Як зазначено у ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Суд не приймає до уваги пояснення та твердження відповідача про те, що дана боргова розписка була надана нею позивачу з метою надання йому гарантій того, що вона поверне борг, який стягується з неї згідно рішення суду від 21.03.2017 року у звязку із здійсненням розтрати у магазині ФОП ОСОБА_4, при виконанні нею своїх службових обовязків, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, та як вбачається із наданих суду матеріалів вказані кошти стягуються із неї в порядку виконання рішення суду у справі де рішення суду набрало законної сили та яке не оскаржувалось відповідачем.

Окрім цього, відповідач не надала суду будь-яких доказів та підтвердження того, що дана розписка дійсно надавалась нею з метою надання гарантій повернення вказаних коштів. Відповідач також зазначила у судовому засіданні, що кошти за даною борговою розпискою від ОСОБА_1, вона не отримувала, однак доказів цьому також не надала, більш того зазначила, що частину боргу за розпискою вона дійсно повернула позивачеві та дана розписка нею не оспорювалась.

Саме тому, що в судовому засіданні встановлено факт виникнення між сторонами договірних зобовязань (договір позики), який у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та умови якого відповідачем не виконані, то суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 11, 509, 526, 545, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст. ст. 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер 9) 49760 (сорок девять тисяч сімсот шістдесят) гривень 30 (тридцять) копійок.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 січня 2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Вальчук В.В.