Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 629/706/16-ц

провадження № 61-18783св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне-орендне сільськогосподарське підприємство «Агросан-2007»,

третя особа - управління Держгеокадастру в Лозівському районі Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросан-2007» - Угринюк Людмили Ярославівни на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року у складі судді Мішуровської С. Т. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Піддубного Р. М., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросан-2007» (далі - ПОСП «Агросан-2007»), третя особа - управління Держгеокадастру в Лозівському районі Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним із застосуванням наслідків його недійсності.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, яка розташована на території Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області.

Спірна земельна ділянка належала її матері, яка померла в 2005 році. Спадщину оформила в 2009 році. 03 лютого 2016 року вона звернулася із заявою про надання інформації щодо земельної ділянки та дізналася, що існує договір оренди земельної ділянки від 12 травня 2010 року. Вона договір оренди земельної ділянки строком на 10 років з ПОСП «Агросан-2007» від

12 травня 2010 року не підписувала, як і додатки до нього. З 18 грудня

2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, змінила своє дошлюбне прізвище після реєстрації шлюбу з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», тому надати документи на дошлюбне прізвище «Бєлицька» вона не могла. Земельний податок не сплачувала, за орендною платою зверталася і її не отримувала.

ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 12 травня 2010 року без номеру, укладений між ОСОБА_4 (зараз ОСОБА_4) та ПОСП «Агросан-2007», який зареєстровано в управління Держземагентстві у Лозівському районі Харківської області

04 серпня 2011 року за № 00393; стягнути з ПОСП «Агросан-2007» на користь ОСОБА_4 вартість почеркознавчої експертизи в сумі

8 076,40 грн; стягнути з ПОСП «Агросан-2007» на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 12 травня 2010 року без номеру, укладений між ОСОБА_4 (зараз - ОСОБА_4) та ПОСП «Агросан-2007», який зареєстровано в управлінні Держземагенства у Лозівському районі Харківської області 04 серпня 2011 року за

№ 00393.

Стягнуто з ПОСП «Агросан-2007» на користь ОСОБА_4 витрати за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 8 076,40 грн.

Стягнуто з ПОСП «Агросан-2007» на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач оспорюваний договір не підписувала, тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ПОСП «Агросан-2007» відхилено.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПОСП «Агросан-2007», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

14 червня 2017 року представник ПОСП «Агросан-2007» - Угринюк Л. Я. через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від

20 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

30 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса від 22 серпня 2016 року № 5425/5426 є неналежним та недопустимим доказом, прийняття до уваги якого є порушення порядку дослідження та оцінки доказів.

01 серпня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу представника ПОСП«Агросан-2007» - Угринюк Л. Я. відхилити, а рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Згідно роз?яснень, викладених в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Реквізити сторін орендодавець:», в рядку «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки від 12 травня 2010 року б/н виконано не самою ОСОБА_4, а іншою особою, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визнання спірного правочину недійсним.

Доводи заявника про те, що висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса від 22 серпня 2016 року № 5425/5426 є неналежним та недопустимим доказом у справі, є безпідставними, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаної експертизи.

Інші доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, яким надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросан-2007» - УгринюкЛюдмили Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня

2017 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 травня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська