АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

29 січня 2018 року

м. Харків

справа №646/13451/15ц

провадження № 22ц/790/619/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Швецової Л.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»

третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія»

представник третьої особи ТОВ «МСК» ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія»

на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 4 жовтня 2017 року (суддя Сорока О.П.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначав, що 14.07.2015р. з вини водія ОСОБА_2, яка керувала автомобілем «Мини Купер», д.н. НОМЕР_1. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого пошкоджено його автомобіля НОМЕР_2, та заподіяно майнову шкоду у розмірі 30729,95 грн., та моральну шкоду у розмірі 18588,80 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14931,08 грн. на відшкодування матеріаальної шкоди, 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2157 грн.

В апеляційній скарзі ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення,яким в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 14931,08 грн в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги ТзДВ «МСК» посилалось на те, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що договір фінансового лізингу, на підставі якого набуто автомобіль, є нікчемним, у позивача взагалі відсутні будь-які речові права відносно автомобіля «Субару», що позбавляє його права на відшкодування матеріальної шкоди у разі його порушення.

Окрім цього, згідно висновків автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку складає 14778,87 грн, тоді як судом стягнуто 14931,08 грн, що відповідно висновків експертизи становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу вказаногоо транспортного засобу.

Вважали, що судом не було застосовано положення закону щодо нікчемності договору фінансового лізингу і наслідків такої нікчемності, ліцензування діяльності з надання фінансового лізингу, та було застосовано положення ст..ст.1166, 1187 ЦК України, які в даному випадку відносно наявності підставі для стягнення матеріальної шкоди на корить позивача не підлягали застосуванню.

Відповідач зазначене рішення не оскаржив.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах доказами, що 14.07.2015р. о 18-10 ОСОБА_2 керувала автомобілем «Міні купер», д.н. АХ 1727ЕС по вул.Гамарника, 27 у м.Харкові, не впевнилась в безпеці, змінила напрямок руху та скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП встановлена постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03.09.2015р.

Вказаною постановою було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п.п.10.1, 2.10 ПДР України, що призвело до пошкодження автомобіля, який належить позивачу.

Відповідно до схеми матеріалів автомобіль НОМЕР_3 зазнав пошкоджень переднього лівого крила та передньої лівої двері.

Доводи апелянта, що стягненню підлягають вартість матеріального збитку, а не відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у матеріалах справи міститься висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4030 від 01.12.2016року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Субару" станом на 15.03.2016 року складає 14778 грн 87 коп.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару» з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 14931 грн 08 коп.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 2.3. Методики вартість відновлювального ремонту визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого КТЗ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню на рівні вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 14931,08р., оскільки саме ця сума за висновком експерта необхідна для відновлення пошкодженого автомобілю.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 права на відшкодування збитків, оскільки він не є власником автомобілю колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з наведеного, законодавець не повязує право на відшкодування, завдану майну, саме з правом власності. Наявність права користування та розпорядження майном є достатніми для отримання такого відшкодування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 володів автомобілем НОМЕР_3 на підставі договору про надання фінансового лізингу №НА00АІ.

Відповідно п.3.5 зазначеного договору ОСОБА_1 зобовязаний утримувати «Субару», д.н. НОМЕР_4 в справному стані, проводити ремонт предмету лізингу.

Окрім цього, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» на день вирішення спору, ОСОБА_1 виконав зобовязання за договором фінансового лізингу, та автомобіль НОМЕР_2, перейшов у його власність.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування заподіяної йому шкоди.

до суду апеляційної інстанції позивачем були надані письмові пояснення, відповідно до яких він зазначив, що за законом у нього є право обирати особу, до якої предявляти позов, ним було обрано саме винну особу.

Посилання представника апелянта в апеляційній скарзі на той факт, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки він на час ДТП керував автомобілем, який знаходився у нього на підставі договору фінансовогоо лізингу, є безпідставним.

З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП позивач був лізінгоодержувачем автомобіля НОМЕР_5.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, обставин, що мають значення для справи колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року про їх належність та допустимість.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт не надав доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 4 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у відповідності до вимог ст..389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 1 лютого 2018 року.

Головуючий Л.А.Швецова

судді А.В.Котелевець

ОСОБА_4