АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3204/17 Номер провадження 22-ц/786/255/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В.

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

при секретарі - Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Вертольоти Мотор Січ", Публічного акціонерного товариства " Мотор Січ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:Управління державної праці у Полтавській області, Головного управління державної праці у Запорізькій області про стягнення заборгованості по заробітку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю " Вертольоти Мотор Січ", Публічного акціонерного товариства " Мотор Січ", уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів заборгованість по заробітній платі. В обґрунтування позову вказав, що він 01.12.2012 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» в льотно-випробувальному комплексі на посаду старшого льотчика випробувача. 06.09.2016 року був звільнений із посади старшого льотчика випробувача за власним бажанням по ст.38 КЗпП України. За час роботи між позивачем та відповідачем ПАТ «Мотор Січ» укладалися цивільно-правові договори на виконання робіт. Після його звільнення з посади відповідачі не розрахувалися з ним за виконану роботу та мають перед ним заборгованість. Відповідно до розрахункових листків з грудня 2012 року по червень 2016 року ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» заборгувало 937616,34 гривень; загальний розмір заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 1203035 гривень; компенсація втрати частини заробітної плати складає 937616,34 гривень х 4,7/100, де сума компенсації = 44067,96 гривень. Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вважає, що йому не виплачена допомога у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати в сумі 232096,80 гривень. Виплата заробітної плати ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» проводилася лише 1 раз в місяць; за 2016 рік йому не надано було щорічну додаткову оплачувану відпустку кількістю 30 днів та не було виплачено компенсацію при звільненні за невикористану відпустку в розмірі середньомісячної заробітної плати, що становить 77365,60 гривень.

Розмір заборгованості ПАТ «Мотор Січ» складає 30008,31 грн, вказану суму він не отримував, чий стоїть підпис у відомості йому невідомо. Розмір середнього заробітку за час затримки станом на 04.02.2015 року до 04.12.2017 року складає 49319,45 грн. Компенсація втрати частини заробітної плати становить 1410,40 грнь. А всього: 80738,16 гривень.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів по 5000 гривень з кожного на відшкодування моральної шкоди, оскільки невиконання зобов'язань по поверненню позивачу власних грошових коштів спричинило позивачу моральні страждання, спонукало його до витрачання значного особистого часу, здоров'я, коштів.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2017у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Вертольоти Мотор Січ", Публічного акціонерного товариства " Мотор Січ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:Управління державної праці у Полтавській області, Головного управління державної праці у Запорізькій області про стягнення заборгованості по заробітку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди- відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач,в зв'язку з чим подав на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому апелянтом зазначено, що при постановленні рішення, судом першої інстанції не

було враховано, що він звільнився за власним бажанням в зв'язку з тим,що власником не виконувалося законодавство про працю, а саме - допущено порушення строків виплати заробітної плати. У зв'язку з порушенням відповідачами трудового законодавства, він, відповідно до вимог ст. 44 КЗпПУ ,мав право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше 3-х місячного середнього заробітку. Також, йому не було виплачено, передбачені законодавством спеціальні виплати, як ветерану війни - учаснику бойових дій та учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та не сплачено компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, вказав,що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги висновок № 28 експертного економічного дослідження,який підтверджує його позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиви відповідачів, вважає за необхідне залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу №131 від 01.12.2012 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» в льотно-випробувальному комплексі на посаду старшого льотчика випробувача /а.с.10-11, а.с.107 том 1/.

За час роботи на вказаній посаді позивач та відповідач укладали контракти від 01.12.2012 року, 29.11.2013 року, 01.12.2014 року, 01.12.2015 року, за якими працівнику встановлюється посадовий оклад 34800 гривень на місяць, пропорційно відпрацьованому часу та доплата 15% за льотну роботу, проведення випробувальних польотів та наземних випробувань.

Між позивачем та відповідачем ПАТ «Мотор Січ» укладалися цивільно-правові договори, а саме: 01.11.2014 року договір №13710/14-Д(УВП) на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 40020 гривень; та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі 20010 гривень із авансовим платежем на інших умовах; 03.02.2015 року договір №6150,15-Д(УВП), де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 76000 гривень, та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі 38000 гривень із авансовим платежем на інших умовах; додаткову угоду №2 до договір №6150,15-Д(УВП) 03.02.2015 року на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 114000 гривень; 01.11.2015 року договір №15519/15-Д(УВП) на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 38000 гривень; та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі (поставлено прочерк) із авансовим платежем на інших умовах / а.с.13-29 том 1/.

Згідно наказу №36 від 06.09.2016 року, на підставі особистої заяви, ОСОБА_2 06.09.2016 року був звільнений із посади старшого льотчика випробувача за власним бажанням по ст.38 КЗпП України./а.с.12 том 1/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували неправильність нарахування та виплати йому заробітної плати, грошових коштів за контрактами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач власноручно написав заяву про своє звільнення з 06.09 2016 року за власним бажанням. Будь - яких застережень щодо звільнення позивача в зв'язку з невиконанням керівником ТОВ « Вертольоти Мотор Січ» трудового законодавства, вказана заява не містить / а.с.125 том 1/.

Згідно ст.115КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Твердження позивача, що виплата заробітної плати проводилась лише раз у місяць спростовується платіжними дорученнями та Витягом з відомостей заробітної плати працівників за період з грудня 2012 р., відповідно до яких ТОВ « Вертольоти Мотор Січ» здійснювало виплату заробітної плати всім працівникам в наступні строки: за першу половину місяця - 21-23 числа поточного місяця, повний розрахунок до 7 числа наступного за розрахунковим місяцем / а.с. 221-300, 312-319 том 1/.

Дотримання відповідачем законодавства в частині виплати заробітної плати підтверджується інформацією, наданою ПАТ « Мотор- Банк», яка містить роздруківку переказу коштів з рахунку НОМЕР_2 ТОВ « Вертольоти Мотор Січ» на картковий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_2 з 06.12.2012 р. по 13.09.2016 р. / а.с.47-49 том.2/.

Крім того, на підставі наказу № 195 від 09.02.2017 року Головним управлінням Держпраці в Запорізькій області в період з 13.02.2017 року по 17.02.2017 рік за зверненням ОСОБА_2, була проведена позапланова перевірка додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ТОВ « Вертольоти Мотор Січ».

Відповідно до складеного акту № 08-07-089/0173 від 17 лютого 2017 року за результатами перевірки порушень щодо розрахунку з працівником не виявлено. / а.с.104,108-124 том 1/.

Наданий позивачем висновок № 28 від 06 грудня 2017 року експертного економічного дослідження, не спростовує висновки Головного управління Держпраці в Запорізькій області, оскільки при його складанні,експерту були надані позивачем документи,які перебували у його користуванні, і не досліджувались первинні бухгалтерські документи та табелі обліку робочого часу, що знаходяться в розпорядженні іншої сторони. Про кримінальну відповідальність експерт також не повідомлявся. Тому, дане дослідження не є об'єктивним та повним, обґрунтовано не прийнято судом до уваги як доказ. Клопотання про призначення судово - економічної експертизи в місцевому суді не заявлялось.

Також, колегія вважає вірним висновок місцевого суду, що відповідач не був наділений при звільненні правом на отримання допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, оскільки був звільнений за власним бажанням, що не підпадає під дію п.7 ст.20 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання позивача щодо неотримання компенсації за невикористану додаткову відпустку не знайшли свого підтвердження та спростовуються довідкою ТОВ « Вертольоти Мотор Січ» за № 412 від 05 грудня 2017 року, відповідно до якої позивачем було використано належні йому відпустки / а.с 124 том 2/.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено,що між ОСОБА_2 та ПАТ

« Мотор Січ» виникли цивільно- правові відносини на підставі укладених договорів про виконання робіт, за яку позивач отримав винагороду.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,що він не отримував коштів в розмірі 30008,31 грн.на підставі складеної ПАТ « Мотор Січ» відомості на виплату грошей № 42 за березень 2015 року в якості винагороди по укладеному цивільно - правовому договору спростовуються підписом у вказаній відомості представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, якого саме позивач уповноважив на отримання належних йому коштів. / а.с. 207 т.1, а.с.20 том 2/.

За приписами статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що позивачем не доведено порушення його законних прав відповідачами, підстави для стягнення моральної шкоди - відсутні.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст рішення складено 31 січня 2018 року.

Головуючий суддя: / підпис/ Т.В. Одринська

Судді: / підпис/ О.О.Панченко / підпис/ В.П.Пікуль

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська