Провадження №2/155/193/18
Справа №155/2180/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що вона 13 листопада 2017 року розірвала шлюб з відповідачем. В шлюбі в них народилося двоє дітей - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, вихованням дітей не цікавиться. Позивач самостійно не в змозі утримувати малолітніх дітей, оскільки витрати постійно зростають. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак в поданій до суду заяві змінила свої позовні вимоги, просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) гривень щомісячно. Справу просила слухати у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак скерував до суду письмову заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позов визнав повністю, згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) гривень щомісячно.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до Протоколу№7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області стверджується, що сторони по справі розірвали свій шлюб 13 листопада 2017 року (а.с. 3).

В даному шлюбі народилося двоє дітей - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4-5).

Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а малолітні діти перебувають на утриманні матері ОСОБА_1, що стверджується довідкою Сенкевичівської селищної ради Горохівського району Волинської області №917 від 04 грудня 2017 року. Відповідач свого обов'язку утримувати дітей не виконує.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

А відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Сімейним кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітніх дітей про їх стан здоров'я, їх дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він не має інших утриманців, фізично здоровий, обставин щодо себе, які б мали бути судом враховані при розгляді справи, суду не повідомив і приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні в твердій грошовій сумі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим, згідно ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

А тому, суд повністю задовольняє позов і стягує аліменти на утримання дітей саме у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень щомісячно, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і їх дітям та відповідає вимогам СК України.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, ч.4 ст.206, ст.ст.247, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст.141, 180, 181, 182, 184 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні, щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 (одній тисячі п'ятсот) гривень на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.