Справа №487/3436/17 29.01.2018
Провадження №22-ц/784/49/18
Єдиний унікальний номер судової справи 487/3436/17
Категорія 57 Провадження №22-ц/784/49/18
Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

29 січня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивачів - ОСОБА_3

- представників відповідача - Клис Н.А., Лінченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_6 і ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року, ухвалене головуючим суддею Кузьменко В.В., цього ж дня, в приміщенні цього ж суду, вступна та резолютивна частини якого проголошені у присутності представника позивачів о 15 год. 09 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго») про визнання дій незаконними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, визнання права власності за набувальною давністю,

встановила:

27 червня 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Миколаївобленерго», в якому просили визнати незаконними дії ПАТ «Миколаївобленерго» щодо відключення від електропостачання 20 квітня 2017 року будинку ОСОБА_6, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та будинку ОСОБА_2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати ПАТ «Миколаївобленерго» відновити постачання електроенергії та підключити до ТП № 713 будинок ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, та будинок ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ПАТ «Миколаївобленерго» відшкодувати ОСОБА_6 збитки в сумі 10 000 грн., моральну шкоду 10 000 грн. та двократну вартість недовідпущеної електричної енергії в сумі 1267 грн. 72 коп.(дорівнює двократній сумі переплати 633 грн. 86 коп.), зобов'язати ПАТ «Миколаївобленерго» відшкодувати ОСОБА_2 збитки в сумі 8 000 грн., моральну шкоду 10 000 грн. та визнати за позивачами право власності на ТП № 713.

Позивачі зазначали,що між ними та ПАТ «Миколаївобленерго» укладено договори про користування електричною енергією в їх будинках та відкрито особові рахунки. 20 квітня 2017 року відповідач вночі о 00 год. 20 хв. раптово, без попередження, відключив будинки від електропостачання. Відключення було здійснено на ТП №713, розташованій поблизу їх будинків.

Позивачі вказували, що такими діями відповідач грубо порушив вимоги Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357(далі - Правила).

-2-

Через раптове та неочікуване відключення та відсутність електропостачання у будинках, що тривало більше двох місяців, позивачі, переважно люди пенсійного віку, зазнали істотних збитків, що складалися з вартості ремонту ТП, вартості втраченого врожаю, моральної шкоди та шкоди здоров'ю.

З 2005 року по теперішній час в умовах відсутності фактичного власника ТП №713 всі роботи з технічного обслуговування зазначеної ТП фінансувались виключно за їх рахунок, а тому позивачі вважали, що є підстави визнання за ними права власності на ТП №713.

07 серпня 2017 року (до початку розгляду справи по суті), позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати незаконними дії ПАТ «Миколаївобленерго»: в частині неповідомлення споживачів електричної енергії про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії протягом 5 днів після виникнення аварійної ситуації 20 квітня 2017 року, в частині їх не забезпечення надійним постачанням електричної енергії, згідно з умовами договорів про користування електричною енергією в період з 20 квітня 2017 по 27 липня 2017 року; зобов'язати ПАТ «Миколаївобленерго» відшкодувати ОСОБА_6 збитки в сумі 10 000 грн., моральну шкоду в сумі 30 000 грн.. та двократну вартість недовідпущеної електричної енергії в сумі 1267 грн. 72 коп.; зобов'язати ПАТ «Миколаївобленерго» відшкодувати ОСОБА_2 збитки в сумі 8000 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.; визнати за позивачами право власності на ТП № 713 за набувальною давністю.

Заперечуючи проти позову представники відповідача посилались на його безпідставність та не доведеність.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалено: визнати незаконними дії ПАТ «Миколаївобленерго» в частині: неповідомлення споживачів електричної енергії ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії протягом п'яти днів після виникнення аварійної ситуації 20 квітня 2017 року; незабезпечення споживачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 надійним постачанням електричної енергії, згідно з умовами договорів про користування електричною енергією в період з 20 квітня 2017 року по 27 липня 2017 року.

Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 280 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати в частинах визнання судом факту перебування ТП №713 на балансі ПАТ «СФ «Мисфа», відмови у визнанні за позивачами права власності на ТП -713, визначення судом розміру завданої позивачам моральної шкоди та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким визнати право власності на ТП №713 за позивачами, стягнути на їх користь по 30 000 грн. кожній.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївобленерго» вказував, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому просив рішення суду скасувати в частині визнання неправомірними його дій в частині: неповідомлення позивачів про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії протягом п'яти днів після виникнення аварійної ситуації; незабезпечення споживачів надійним постачанням електричної енергії, згідно з умовами договорів про користування електричною енергією в період з 20 квітня 2017 року по 27 липня 2017 року і стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

-3-

У відзивах на апеляційні скарги кожна зі сторін посилались на необґрунтованість доводів та вимог апеляційних скарг поданих іншою стороною.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивачів ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ПАТ «Миколаївобленерго» підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Задовольняючи вимоги про визнання незаконними дій ПАТ «Миколаївобленерго» та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності грубого порушення відповідачем Правил та наявності правових підстав для відшкодування завданої моральної шкоди. Решту вимог суд вважав необґрунтованими та недоведеними.

Колегія суддів не з усіма висновками суду погоджується.

Виходячи з положень ст.ст.6,626-631,526 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порядок припинення постачання електричної енергії, відновлення постачання та відповідальність як споживача, так і енергопостачальника, передбачені Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357( далі - Правила).

Згідно з п. 34 Правил під час виникнення аварійних режимів електропостачальник протягом 5 днів після виникнення аварії повинен повідомити побутових споживачів про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії.

Пунктом 38 Правил визначено, що енергопостачальник зобов'язується, зокрема забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором, надавати інформацію про послуги, пов'язані з електропостачанням, та про терміни обмежень і відключень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Миколаївобленерго» за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору про користування електричною енергією № НОМЕР_1 від 01 лютого 2014 року та на її ім'я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. Також позивач ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, яку постачає відповідач за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору про користування електричною енергією від 22 січня 2013 року НОМЕР_2 та на її ім'я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 73-74, 76).

Згідно з п.п. 1, 7, 10 зазначених Договорів енергопостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачам електричну енергію, надавати споживачу інформацію про терміни обмежень та відключень.

Електропостачання електроустановок позивачів здійснювалось від ТП - 713, що розташована поблизу їх будинків. Згідно довідки ПАТ «СФ «Мисфа» від 26 липня 2017 року № 46, ТП - 713/63 кВа в смт. Воскресенське знаходиться на балансі цього підприємства (а.с.82 зв.). Зазначене товариство не брало участі у справі, тому суд вірно, не вирішуючи питання про його права та обов'язки, констатував (зі змісту довідки) лише те, що ТП перебувало на балансі ПАТ «СФ «Мисфа».

На судовому засіданні встановлено, що договір між позивачами, відповідачем та ПАТ «СФ «Мисфа» не укладався, тобто позивачами не укладався прямий договір на користування електричною енергією з ПАТ «СФ «Мисфа», а тому питання поставки електроенергії повинно було вирішуватися безпосередньо з ПАТ «Миколаївобленерго». За такого, посилання ПАТ «Миколаївобленерго» на те, що існуючі договори про користування електричною енергією, які ним не оспорювались, є такими, що укладені без наявних на те правових підстав, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

-4-

20 квітня 2017 року о 00 год. 23 хв. будинки позивачів були відключені від мережі електропостачання.

27 серпня 2017 року здійснено електропостачання на об'єкт споживача ПАТ «СФ «Мисфа», а саме: ТП - 713.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачі зазначали, що не були належно повідомленими про причини тимчасового відключення енергопостачання.

Ці обставини підтверджується змістом їх звернень до відповідача щодо повідомлення про причини відключення електричної енергії, які ним були отримані у травні 2017 року. Тому саме по собі посилання відповідача на те, що позивачі в день припинення енергопостачання були повідомлені про причини та інформація про аварійне відключення ТП 713 була доведена до відома позивачів та розміщена на офіційному сайті товариства, що не підтверджено жодними доказами, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують вказаних обставин.

Відповідно до листа Сектора НКРЕКП у Миколаївській області від 30 червня 2017 року щодо розгляду колективної скарги, встановлено, що ТП-713, до якої приєднані електроустановки позивачів була від'єднана від мережі електропостачання у зв'язку із аварійним пошкодженням електрообладнання зазначеної підстанції.

Під час перевірки були встановлені порушення відповідачем: п. 34 Правил, в частині не повідомлення споживачів про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії протягом 5 днів після виникнення аварійної ситуації 20 квітня 2017 року; п. 38 Правил та п. 1 Договорів, укладених між сторонами, в частині незабезпечення споживачів надійним постачанням електричної енергії, пункту 1.3 та 1.10 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання енергетики України від 31 липня 1996 року № 28, в частині відсутності укладених договорів про постачання електричної енергії та про спільне використання технологічних мереж із власником мереж, до мереж якого приєднанні електроустановки споживачів.

Аналізуючи викладені обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо доведеності порушення відповідачем п. 34, 38 Правил та умов укладених договорів вірним. У зв'язку з тим, суд обґрунтовано задовольнив вимоги в цій частині.

Посилання товариства на те, що ним приймалися заходи щодо забезпечення споживачів надійним постачанням електричної енергії шляхом звернення до СТ «Сонячна поляна» про можливі варіанти вирішення цього питання, висновків суду не спростовують, оскільки не є достатньою підставою вважати, що такими діями, умови договору щодо надійного постачання споживачам електричної енергії були виконані.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та відмови у стягненні на користь ОСОБА_6 двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, та на користь позивачів збитків, з чим також останні погодилися і в цій частині рішення суду не оскаржували.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на ТП №713 позивачі посилались на те, що вони добросовісно, відкрито та безпосередньо володіють ТП, утримують її, підтримують в належному стані.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, за змістом цієї норми необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

-5-

Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття «добросовісність», проте в контексті статті 344 ЦК поняття добросовісності в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2 статті 328 ЦК) або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи (статті 3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за змістом статті 388 ЦК.

Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами набуття права власності у іншій спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади (розділ 6 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Верховний суд України. 2013). Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном.

Отже, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачам достовірно було відомо, що вони користуються майном (ТП 713), що перебувало на балансі ПАТ «СФ»Мисфа» та у 1997 році за актом (не містить числа, місяця) передане на баланс Жовтневого РЕС.

За таких обставин, а також враховуючи те, що, як зазначалось вище ПАТ «СФ «Мисфа» не брало участі у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позивачами підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, а тому вірно відмовив у визнанні права власності на ТП №713 за набувальною давністю.

Посилання представника позивачів в апеляційній скарзі на те, що суд необґрунтовано в мотивувальній частині рішення визнав факт перебування ТП №713 на балансі ПАТ «СФ «Мисфа», не заслуговують на увагу, оскільки не є достатньою підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України. Тому вимога в апеляційній скарзі про скасування рішення в частині визнання судом вищевказаного факту не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав відшкодування моральної шкоди.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати моральну шкоду, суд безпідставно застосував правила ст. 1167 ЦК, яка на спірні правовідносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинків позивачів - споживачів цієї енергії.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтями 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії. Договорами про користування електричною енергією також не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії.

-6-

Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Що стосується вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до пункту 5 статті 4, статті 22 цього Закону споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За такого, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам є помилковим.. Тому ці позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_2 до ПАТ «Миколаївобленерго» не підлягають задоволенню.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції визначених норм матеріального права у справі призвело до неправильного вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає розподілу судові витрати при подачі апеляційної скарги. З позивачів на користь відповідача за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір по 704 грн. з кожної.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про відшкодування моральної шкоди.

В інших частинах рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 704 (сімсот чотири) грн. з кожної.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В.Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2018 року