ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Кропивницький

справа № 1108/155/12

провадження № 22-ц/4809/29/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

прокурор Кіровоградського району Кіровоградської області

позивач - Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2012 року в складі головуючого судді І-ї інстанції Сарапа М.Б. за позовом прокурора Кіровоградського району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору та розірвання кредитного договору,

УСТАНОВИВ:

17.01.2012 року прокурор Кіровоградського району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації(далі: Фонд) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору № 5 від 31.03.2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та обласним Фондом індивідуального житлового будівництва на селі, стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь обласного Фонду індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість по кредитному договору № 5 від 31.03.2003 року (в тому числі відсотків та пені) в сумі 162 605,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 31.03.2003 року між Фондом та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5 на суму 50000 грн. для добудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, строком на 5 років під 3 % річних.

У забезпечення вказаного кредитного зобов'язання між Фондом та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, який зареєстрований в реєстрі за № 1697 від 04.04.2003 року, відповідно до якого поручитель взяв на сеюе зобов'язання забезпечувати виконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов'язань по сплаті внесків за умовами кредитного договору.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 своєчасно не сплачує кредит, станом на 14.12.2011 року утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 50000 грн., по відсоткам 9441,85 грн., та нарахована пеня 103163,51 грн., загальна сума заборгованості складає 162605,36 грн.

На вимогу Фонду про сплату боргу відповідачі не реагують, договірні зобов'язання належним чином не виконують.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2012 року позов задоволено частково.

Розірвано кредитний договір № 5 від 31.03.2003 року, укладений між Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, солідарно, на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації заборгованість за кредитним договором № 5 від 31.03.2003 року в сумі 59441,85 грн. (що складається з наступного: заборгованості по кредиту 50000 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 9441,85 грн.).

В частині позову щодо нарахування пені в розмірі 103163,51 грн. залишено без розгляду.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником та поручителем своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки. Посилаючисьна ст.ст. 533-534 ЦК України та умови договору поруки, суд зазначив, що поручитель несе солідарну відповідальність разом із боржником, оскільки він 02.03.2007 року отримав претензію № 83 про існуючу заборгованість по кредитному договору. Також вказав, що згідно п. 4.1. договору поруки, порука припиняється після виконання зобов'язань за кредитним договором, а дія договору закінчується належним виконанням зобов'язань. Зобов'язання за кредитним договором не виконано, тому немає підстав вважати, що порука припинилась.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного судового рішення в частині стягнення з нього кредитної заборгованості з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити в цій частині рішення суду, відмовивши у задоволенні позовних вимог до нього, в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Так суд розглянув справу без його участі, не дослідив і не дав оцінки наданим почивачем договору поруки серії ВАЕ № 729395 від 04.04.2003 року та копії претензії про існуючу заборгованість по кредитному договору до ОСОБА_2 № 83, датовану 02.03.2007 року, не звернувши увагу, що остання не містить його особистого підпису про отримання її 02.03.2007 року.

ОСОБА_2 звертає увагу, що у період з 18.11.2005 року по 22.04.2007 року він утримувався у Кіровоградському СІЗО № 14, у зв'язку з розслідуванням кримінального провадження, та не міг знати про наявність претензії позивача.

Відповідач зазначає, що порука є строковим зобов'язанням, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Фондом не пред'являлися будь-які вимоги до поручителя, окрім зазначеної претензії від 02.03.2007 року, позов пред'явлено в грудні 2011 року, тому ОСОБА_2 вважає, щовідповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась, а вимоги заявлені з пропуском встановленого законом шестимісячного строку.

Кіровоградською місцевою прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.173-177).

Представник Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селів судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомений відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення прокурора Володіної Г., яка частково погодилась із доводами апеляційної скарги щодо підстав припинення поруки, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що з метою реалізації державної політики стимулювання будівництва на селі розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 04.08.1997 року було створено при управлінні капітального будівництва облдержадміністрації «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (Фонд).

Основними завданнями Фонду є реалізація в Кіровоградській області концепції державної житлової політики, розширення на території області інвестування у будівництво житла на селі, створення забудовникам сприятливих умов для індивідуального будівництва, в тому числі і шляхом надання фінансової підтримки індивідуальним забудовникам на селі у вигляді довгострокових кредитів.

31.03.2003 року між Фондом та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5 на суму 50000 грн. для добудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, строком на 5 років під 3 % річних (а.с. 5-9).

Відповідно до п. 4.4.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити повне повернення кредиту та відсотків за користування ним.

У відповідності п. 4.4.4. кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит рівними частками, згідно з графіком повернення кредиту. Перший внесок зробити в строк до 15.06.2003 року, але не пізніше строку, зазначеного в Графіку повернення кредиту.

Згідно п. 6.1. кредитного договору, цей договір набуває законної дії з моменту його підписання та діє до останнього повернення наданого Фондом кредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів. Дія Договору починається з дня надходження коштів на розрахунковий рахунок Позичальника (одержання матеріалів, або оплати рахунків на будівельні матеріали і послуги).

За прострочку терміну повернення кредиту та відсотків за його користування відповідно до п. 5.2 кредитного договору позичальник сплачує Фонду пеню в розмірі 0,5 % від невнесеного в строк платежу за кожний день прострочки в розмірі облікової ставки НБУ.

У забезпечення зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором між Фондом і ОСОБА_2 04.04.2003 року укладений договір поруки, посвідчений нотаріально і зареєстрований в реєстрі за № 1697, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредиторпом у тому ж обсязі, що і боржник та зобов'язується сплатити грошові кошти в розмірі несплачених боржником повних внесків, вказаному у повідомленні кредитора поручителю протягом десяти днів від дати отримання такого повідомлення (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 50000 грн. (а.с.34-35).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за умовами кредитного договору № 5 від 31.03.2003 року станом на 14.12.2011 року утворилася заборгованість в сумі 162605,36 грн., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 50000 грн., заборгованість по відсоткам 9441,85 грн., пеня в сумі 103163,51 грн. (а.с.11).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, розірвав вказаний кредитний договір і стягнув із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 солідарно кредитну заборгованість у розмірі 59441,85 грн. (що складається із заборгованості по кредиту 50000 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 9441,85 грн.) на користь Фонду.

Апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тому не дає оцінки висновкам суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за невиконання умов кредитного договору № 5 від 31.03.2003 року.

В частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розглядаючи справу без участі відповідача ОСОБА_2 суд першої інстанції помилково вважав, що оголошення в газеті про час і місце розгляду даної справи може свідчити про належне повідомлення вказаного відповідача, як передбачено ст.ст. 74-76 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (2004 р.) Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Матеріали справи не містять даних про вчинення судом дій на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України (2004 р.) щодо запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2

Розгляд справи за відсутності вказаного відповідача, щодо якого не було відомостей про належне повідомлення про час і місце розгляду справи, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України (в чинній редакції) є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в тій частині, що оскаржується в апеляційному порядку.

Позовні вимоги прокурора, який діє в інстересах держави в особі Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації про стягнення з ОСОБА_2 як з поручителя солідарно з боржником заборгованості по кредитному договору не підлягають задоволенню з таких підстав.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.

ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Кредитний договір між Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністраціїта ОСОБА_1укладений 31.03.2003 року, строк його дії сторонами визначено 5 років, тобто до 31.03.2008 року. На дату закінчення строку дії кредитного договору ОСОБА_1 не виконано взяті на себе зобов'язання.

З позовнимивимогами до поручителя ОСОБА_2 позивач звернувся 17.01.2012 року, тобто з пропуском шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, коли згідно норми ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_2 солідарно на користь обласного Фонду індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості по кредитному договору №5 від 31.03.2003 року в сумі 162 605,36 грн. є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 солідарно на користь обласного Фонду індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості по кредитному договору №5 від 31.03.2003 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_2, солідарно, на користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог прокурора Кіровоградського району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Кіровоградської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

В іншій частині рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2012 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С. М. Єгорова

Судді: О. Л. Карпенко

С. А. Кіселик