Справа № 444/1218/17
Провадження № 2/444/65/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне повне)

11 січня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мартинишин Я. М.,

секретар судового засідання Луців І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог : Червоноградське бюро технічної інвентаризації про визнання будинку спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частку майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог : Червоноградського бюро технічної інвентаризації про визнання будинку спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на частку майна подружжя . Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 з 07.07.1993 року , який за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 31.07.2014 року розірвано. В шлюбі позивач із відповідачкою придбали житловий будинок в м.Жовква по вул.І.Франка, 61, Львівської області за договором купівлі-продажу, який посвідчено нотаріально 06.09.1999 року де вони разом і проживали . Позивач зазначає, що він проживав та є зареєстрованим в даному будинку. Проте відповідачка стверджує, оскільки вони є розлучені, та право власності на будинок зареєстровано на її ім»я він не може проживати у даному будинку. Окрім того відповідачка чинить позивачу різні перешкоди в проживанні у будинку . Так як його робота пов»язана із ремонтними роботами він часто на тривалий час відлучається з місця свого проживання, коли повертається відповідачка замінює вхідні замки, а тому він не може попасти у свій будинок. В сторін у шлюбі народилося двоє дітей, які вже є повнолітніми , одна дитина проживає окремо. На даний час відповідачка поїхала за кордон на заробітки, змінила замок , тому він не може попасти в будинок та забрати свої речі. Позивач вважає, оскільки спірний житловий будинок був придбаний в шлюбі за спільні кошти, а тому він має рівне право розпоряджатися та користуватися будинком. Просить суд визнати житловий будинок, який знаходиться за адресою : м.Жовква, по вул.І.Франка, 61 , Жовківського району Львівської області придбаний в шлюбі з ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 06.09.1999 року - спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою : м.Жовква, по вул.І.Франка, 61 , Жовківського району Львівської області.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, додатково повідомив, що відповідачка чинить йому різні перешкоди в проживанні у будинку . Так як його робота пов»язана із ремонтними роботами він часто на тривалий час відлучається з місця свого проживання, коли повертається відповідачка замінює вхідні замки, а тому він не може попасти до будиноку , там в будинку є його особисті речі, одяг , який він не може забрати. Просив суд задоволити його позов в повному обсязі. Проте в подальшому позивач на адресу суду подав письмову заяву в якій просить слухати справу без його участі по наявних у справі документах. Позов підтримує в повному обсязі. Щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання жодного разу не прибула , хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила і від неї не надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи , яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору в судове засідання не прибув. Проте на запит суду надано інвентаризаційну справу на будинок №61 по вул.І.Франка, м.Жовква. Просили суд справу розглядати за відсутності їх представника.

На підставі ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

А тому, судом вирішено проводити заочний розгляд справи за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, та інвентаризаційної справи на будинок №61 по вул.І.Франка, м.Жовква та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно п.9 до "Прикінцевих та перехідних положень" ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуаних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено , що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 07.07.1993 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 31.07.2014 року розірвано, що підтверджується копією рішення суду по справі №444/1573/14-ц. (а.с.8).

Із копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.09.1999 року посвідчено державним нотаріусом Жовківської ДНК зареєстровано в реєстрі за №1-1843 , вбачається що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу є власником житлового будинку з господарськими будівлями , що знаходяться в м.Жовква по вул.І.Франка, 61, Львівської області.

Як вбачається із копії реєстраційного посвідчення виданого 01.03.2000 року в цілому власником житлового будинку, який знаходиться в м.Жовква по вул.І.Франка, 61, є ОСОБА_2.

Із зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд , а саме інвентаризаційна вартість житлового будику, який знаходиться в м.Жовква по вул.І.Франка, 61, Жовківського району станом на 09.10.2017 року становить 61 612 грн. 00 коп.

Із копії паспорта серії КА №562707 позивача, вбачається, що він з 25.03.2005 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу житловий будинок, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставинисвідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.4,6,7,12,76,77,81,258-259,263,264,265,268,280-284,354,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити .

Визнати житловий будинок, який знаходиться за адресою : м.Жовква, по вул.І.Франка, 61 , Жовківського району Львівської області придбаний в шлюбі ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 06.09.1999 року - спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою : м.Жовква, по вул.І.Франка, 61 , Жовківського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області з врахуванням п.15.5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року).

Суддя Мартинишин Я. М.