Справа № 2-5004/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., за участі: представника скаржника - адвоката ОСОБА_1, представник посадової особи, дії якої оскаржується - ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу № 2-5004/10 за скаргою ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, стягувач ОСОБА_3, субєкт оскарження Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_4, звернулася до суду із вищевказаною скаргою, яку в ході судового розгляду уточнила та просила скасувати постанову про арешт майна боржника від 13.06.2017 року, винесену державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 за виконавчим провадженням № 52402062 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5004 виданого 02.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

В обґрунтування скарги зазначила, що постановою державного виконавця від 28.09.2016 року відкрито виконавче провадження № 52402062 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5004, виданого 02.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частині його доходів на користь ОСОБА_3 Постановою від 13.06.2017 року у вказаному виконавчому провадженні було накладено арешт на все його рухоме майно, у звязку із заборгованістю по аліментам.

Заявник вважає дії державного виконавця Покровського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_5, в частині накладення арешту на все рухоме майно боржника, такими, що не є співмірним засобом примусового виконання рішення та обсягу вимог за виконавчим листом, у звязку з чим просить скасувати дану постанову державного виконавця.

Представник скаржника - адвокат ОСОБА_1 у суді вимоги скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у скарзі.

Представник посадової особи, дії якої оскаржується - ОСОБА_2, вимоги скарги не визнав, просив у задоволенні скарги відмовити.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення скарги, просить залишити без задоволення.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 19 липня 2010 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено рішення, яким позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання трьох малолітніх дітей - задоволено у повному обсязі, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частки зі всіх видів заробітної платні (доходів) останнього, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму визначеного на дитину даного віку щомісячно, на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 до їх повноліття, починаючи стягнення з 17.05.2010 року. Рішення набрало законної сили, у звязку з чим 02.09.2010 року позивачу видано виконавчий лист.

Постановою від 28.09.2016 року державного виконавця Жовтневого відділу ДВС м. Кривий Ріг ОСОБА_9, відкрито виконавче провадження № 52402062 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5004, виданого 02.09.2010 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, копії якої, були направлені сторонам виконавчого провадження для виконання та відома ( а.с. 23).

29.05.2017 року державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 ( а.с. 24) .

Як убачається з матеріалів справи, з метою забезпечення належного виконання рішення суду, державним виконавцем винесено постанову від 13.06.2017 року про арешт рухомого майна боржника та оголошено заборону на його відчуження ( а.с., а.с. 51,77).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Підстав для зняття арешту майна виконавцем , визначених ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», не встановлено.

Таким чином суд встановив, що державний виконавець , вживаючи дієвих заходів - арешт майна боржника, діяв з метою забезпечення реального виконання судового рішення про стягнення аліментів та упередження дій боржника щодо уникнення звернення стягнення на належне йому майно.

Інші доводи скарги не можуть слугувати підставою для скасування постанови про арешт майна боржника , оскільки державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови, діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», з боку державного виконавця здійсненні всі необхідні заходи щодо примусового виконання судового рішення, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, стягувач ОСОБА_3, субєкт оскарження Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Н. Борис