КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: 22-ц/824/1513/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Волохова Л.А., Іванової І.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року відкрито провадження по даній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та призначено її до розгляду.

На обґрунтування постановленої ухвали, місцевий суд зазначив, що перевіривши виконання вимог статей 13, 136, 175, 177, 184, 185, 274-279 ЦПК України, суддя прийшов до висновку по те, що позовна заява та додані до неї документи дають підстави для відкриття провадження у справі.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, зокрема, в частині недотримання правил підсудності, при її постановленні.

Просить ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 03 серпня 2018 року ОСОБА_2, звернулася до суду із названим позовом, де просила,

визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1,

виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1,

вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 1-6 ).

Відтак, на переконання апеляційного суду, спірні правовідносини виникли з приводу права користування нерухомим майном, що знаходиться по вул. Кудряшова, 7, м. Київ.

Разом з цим, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, з точки зору другої інстанції, враховуючи зазначене, дана справа підсудна Соломянському районному суду м. Києва, оскільки, предметом даного спору є права щодо користування житловим приміщенням, яке знаходиться в територіальній компетенції цього суду.

За таких обставин, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, у повній мірі дотримався вимог процесуального законодавства, зокрема правил підсудності, при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відтак, провадження у справі Соломянським районним судом м. Києва відкрито з дотриманням норм процесуального законодавства, що визначають правила підсудності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, зокрема, в частині недотримання правил підсудності, при її постановленні, зокрема, ст.ст. 27, 53, 95, 177, 184-30 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції та повністю спростовуються викладеним.

Інші обставини, зазначені в апеляції, зокрема, про те, що відсутні докази будь-якого відношення позивача до вказаної квартири, не дотримано правил підсудності, позивачем надані письмові матеріали, які не пронумеровані, не засвідчені належним чином, не є оригіналами, не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України, позивачем не подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивач разом з позовною заявою має подати всі наявні в нього докази, місцевим судом безпідставно прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, незаконно залучено до участі в справі третю особу, яка не має відношення до предмету спору, на переконання апеляційного суду та у силу викладеного, правового значення для правильного вирішення процесуального спору не мають і не спростовують висновок суду першої інстанції про підсудність цієї справи зазначеному місцевому суду та не є, у даному разі, підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 144-147 ), зокрема, про те, що позовні вимоги стосуються права користування нерухомим майном, розташованим у Соломянському районні Києва, з точки зору суду другої інстанції та з врахуванням викладеного, є обґрунтованими, спростовують зазначені апелянтом доводи з цього приводу та свідчать про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Л.А. Волохов

І.В. Іванова