Справа № 404/5418/17
Номер провадження 2/404/691/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі:

головуючого-судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Зайко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю та про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просить визнати особистою приватною власністю однокімнатну квартиру, розташовану по вул. Металургів, буд.№ 34 кв.27 с. Нове м. Кропивницькому та усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 м. Кропивницький без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона придбала АДРЕСА_1 за свої особисті кошти які вона отримала від продажу спадкового майна. Відповідач сворює умови за яких вона не може проживати в спірній квартирі, оскільки з відповідачем постійно сваряться він вживає спиртні напої, наносить їй тілесні ушкодження.

Позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що сварки бувають як у всякій родині, а тілесних ушкоджень позивачці не наносив, де вона їх отримала йому не відомо.

Ухвалою судді від 08.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду .

Ухвалою суду від 12.02.2018 року встановлено розглядати справи за правилами загального позовного провадження. 28.03.2018 року подана заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до ухвали суду від 15.05.2018 року закрито підготовче засідання.

Заслухавши пояснення сторін , представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1987 року по 26.05.2015 року. Шлюб між нами було розірвано, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 82 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу, розподілу нашого спільного майна не було. Діти на момент розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досягли повноліття.

Після смерті батьків 14.05.2010 року позивач разом зі своєю сестрою ОСОБА_5 прийняла спадщину , а саме квартиру№10 по вул.Металургів 7 в м.Кропивницькому та житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Лермонтова ,35 в Одеській області.

Згідно п. 3 ч.1 статті 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною

власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, як належали їй, йому особисто та є власністю кожного з них.

Доводи позивачки та її представника про те, що вищезазначена квартира нею була придбана за її особисті кошти, які вона отримала внаслідок спадщини, і тому вважає, що вказана квартира є моєю особистої власністю, безпідставні з наступних причин.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продали квартиру№10 по вул. Металургів 7 в м. Кіровограді (Кропивницькому) за 134 652 грн.(а.с.17) на двох спадкоємців , тому ОСОБА_1 отримала 67 326 грн.

Відповідно до розписки від 23.10.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за продажу жилого будинку по вул.Лермонтова,35 в м.Вилково Килийського району Одеської області 64 000 грн. на двох спадкоємців від яких ОСОБА_1 отримала 32 000 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року на імя ОСОБА_1 була придбана квартира №27 по вул. Металургів в м. Кіровограді (Кропивницький). В казаний договір був оформлений за погодженням чоловіка позивачки ОСОБА_2 ,що стверджувала сама позивач в судовому засіданні , з яким вона перебувала в шлюбі. Таким чином укладений договір свідчить про те, що спірна квартира була придбана за сумісні кошти подружжя в період їх шлюбу. Зазначений договір позивач в судовому порядку не оскаржувала і вважає його законним.

Крім того доводи позивача про те, що вона придбала спірну квартиру за кошти отримані від продажу спадкового майна безпідставні, оскільки кошти від продажу спадкового майна вона отримала в розмірі 99 326 грн., а квартиру придбала відповідно до договору купівлі - продажу за 101 000 грн. Крім того отримані кошти від продажі нерухомості в Одеській області були в жовтні місяці 2012 року, придбанні квартири відбувалося 29.11.2012 року, тобто чи всі кошти були використані для придбання спірної квартири чи ні доказів не надано.

Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 однокімнатної квартири , розташованої АДРЕСА_2 м. Кропивницький.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 м. Кропивницький без надання іншого житлового приміщення то на думку суду задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В спірній квартирі разом з позивачкою прописаний та фактично проживає її колишній чоловік ОСОБА_2.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються як нормами главою 28 ЦК України так і главою 6 ЖК України .

В силу ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 цього кодексу. Захист права власності регламентується главою 29 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 317 ч. 1, 391 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 156, 157 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, в тому числі дружина власника, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 3 статті 47 Конституції України закріплено положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі Закону за рішенням суду. Аналогічні норми містяться в ст. 9 ЖК України, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством України.

Право вимагати в с удовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до вимог ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України.

За змістом ч.1 ст.116 ЖК України виселення без надання іншого житлового приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, зокрема, систематичного порушення правил співжиття; як наслідок цього неможливість для інших спільного проживання з таким громадянином; вживання до нього заходів запобігання і громадського впливу та їх безрезультатність.

Відповідно до відомостей УДМС України в Кіровоградській області ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28.12 2012 року (а.с.22), довідку про зареєстрованих членів сімї позивач не надала.

До матеріалів справи позивач не надала характеристик на відповідача з місця роботи та проживання клопотань про витребування доказів до суду не надходило.

З наданих позивачем доказів на вбачається що з відповідачем проводилась профілактична робота та застосовувались заходи виховного впливу дільничним інспектором РВ УМВС стосовно насильства в сімї, не підтверджується жодними доказами.

З досліджених в судовому засіданні копії вироку винесеного Кіровським районним судом м. Кропивницького 07.06.2018 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.125 КК України за те, що він наніс 01.10.2016 року тілесні ушкодження ОСОБА_1 у вигляді крововилива навколо правого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень(а.с.85).

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ч.1ст.116 ЖК України і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання уповноваженими на те державними органами, а заходів громадського впливу органами самоорганізації населення повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Всупереч вимогам ст. ст. 80,81 ЦПК України позивач не надала суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачами правил співжиття і застосування до них заходів реагування.

З врахування наведеного суд вважає, що позивачем не надано, а судом не здобуто належних доказів того, що в діях відповідачів наявне систематичне порушення правил співжиття та застосовування до них заходів попередження та громадського впливу. Наявність конфлікту між сторонами, які проживають в одному будинку, та неприязні стосунки між ними самі по собі не тягнуть за собою виселення члена сімї власника без надання іншого жилого приміщення.

У звязку з викладеним, на думку суду, відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірної квартири ,тому в частині позовних вимог слід відмовити. З урахуванням заявлених позовних вимог та у відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує судовий збір в розмірі 1725 грн. на користь держави ( позовна вимога про виселення немайнового характеру судовий збір в розмірі 640 горн. Сплачено судовий збір відповідно до позовної вимоги про визнання права власності на квартиру становить 2 735 грн. з урахуванням сплачених при подачі позову в розмірі 1010 грн. залишається 1725 грн.)

На підставі ст.ст.57,60,СК України , ст.ст.116,150,156 ЖК України,

ст.391ЦК України та керуючись ст.ст. 80, 81, 258, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 однокімнатної квартири , розташованої АДРЕСА_2 м. Кропивницький , у задоволенні позивних вимог про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 м. Кропивницький без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1725 грн.на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Повний текст рішення складено 25.10.2018 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач Демидович Світлана Дмитрівна проживає вул. Металургів буд.№34 кв.27 м. Кропивницький, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач Демидович Володимир Йосипович проживає вул. Металургів буд.№34 кв.27 м. Кропивницький , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда