Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 404/5354/16-ц

провадження № 61-18245св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року у складі судді Кулінки Л. Д. та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Гайсюка О. В., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) звернулася з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2007 року відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Банк), та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 113/2007/Ж, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 30 000,00 дол. США строком до 09 березня 2021 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

Кредитним договором передбачено, що погашення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом договірного списання коштів з поточного рахунка позичальника щомісяця в дату, визначену в графіку. Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, встановлених в графіку.

09 листопада 2011 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду до згаданого кредитного договору, якою встановлена плата за користування кредитними коштами в розмірі 16,5 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 09 липня 2007 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 уклали іпотечний договір, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку Банку належну йому двокімнатну квартиру № 63 загальною площею 45,49 кв. м, житловою площею 31,35 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1.

В іпотечному договорі передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому або в частині. Пунктом 6.2 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. При цьому згідно з пунктом 6.3 договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 222 939,28 грн.

Проте ОСОБА_5 зазначене рішення суду не виконує, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 11 серпня 2016 року становила 1 081 348,60 грн, з яких: кредит - 25 059,00 дол. США, відсотки - 17 079,59 дол. США (всього заборгованість за тілом та відсотками - 42 138,59 дол. США, що станом на 11 серпня 2016 року еквівалентно 1 045 736,11 грн), комісія за РО - 2 136,15 грн, штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 33 476,34 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просила в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж у розмірі 1 081 348,60 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_5 двокімнатну квартиру № 63, загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею, 31,35 кв. м., що знаходиться на АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час їх реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки; звертатися до суб'єкта оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на це нерухоме майно за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж у розмірі в розмірі 1 081 348,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 25 059,00 дол. США; заборгованість за сплатою відсотків - 17 079,59 дол. США, всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 42 138,59 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 11 серпня 2016 року (24,816590 грн за 1 дол. США) становить 1 045 736,11 грн.; комісії за РО - 2 136,15 грн; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 33 476,34 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 09 липня 2007 року, який був укладений між Банком та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цибаревич Л. Ю. та зареєстрований за № 2003, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,49 кв. м., житловою площею, 31,35 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У решті позовних вимог відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов'язань за кредитним договором не виконував у зв'язку з чим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року з нього стягнуто заборгованість у розмірі 222 296,59 грн. Однак зазначене рішення суду ОСОБА_5 не виконує, а тому вимоги кредитора необхідно задовольнити за рахунок предмета іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань боржника.

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Також суд зазначав, що статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачені обов'язкові відомості, які мають бути зазначені в резолютивній частині рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких відсутні відомості про надання іпотекодавцю права отримувати інформацію щодо предмета іпотеки в державних органах, а також надання нотаріусу права зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, про що просив позивач. У зв'язку з цим суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині надання ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вказаного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх розпорядчих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єкта оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на дане нерухоме майно за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Крім того, у рішенні зазначено, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню з відстроченням виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З приводу заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до пункту 7.3 укладеного сторонами кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. У пункті 1.3 кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються терміном до 09 березня 2021 року. Згідно з пунктом 8.4. договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань позичальника за цим договором, кредитним договором, враховуючи можливу наявність додаткових договорів, у тому числі про їх пролонгацію, зміну процентної ставки та ін. Враховуючи те, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_5 не виконав, його заява про застосування строків позовної давності є безпідставною, строк позовної давності не підлягає застосуванню.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2017 року в частині визначення розміру заборгованості в рахунок якої звертається стягнення на майно змінено.

Розмір заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2007 року № 113/2007/Ж визначено в сумі 964 674,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 25 059,00 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків - 12 385,59 дол. США, всього за тілом кредиту та відсотками 34 444,59 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 11 серпня 2016 року складає 929 062,40 грн, комісії за РО -2 136,15 грн, штраф - 33 476,34 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилався на те, що, встановлюючи розмір заборгованості за відсотками станом на 11 серпня 2016 року, суд першої інстанції не застосував наслідки спливу позовної давності, про що просив позивач.

Виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд застосував передбачений частиною першою статті 257 ЦК України трирічний строк позовної давності і визначив розмір заборгованості за процентами, шляхом віднімання від нарахованої суми відсотків станом на 11 серпня 2016 року (17 079,59 дол. США) нараховану суму відсотків станом на 11 серпня 2013 року (4 594 дол. США), що складає 12 385,59 дол. США (17079,59 - 4594= 12 385,59).

Ураховуючи курс Національного банку Українистаном на 11 серпня 2016 року (24,816590 грн за 1 дол. США), апеляційний суд визначив розмір заборгованості відповідача за відсотками, який виник після ухвалення судового рішення від 12 березня 2013 року, у сумі 307 368,109 грн (12 385,59 х 24,816590 = 307 368,109). Розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з боржника на користь іпотекодержателя, апеляційний суд визначив, виходячи із сум заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 25 059 дол. США, за відсотками - 12 385,59 дол. США, всього - 34 444,59 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 11 серпня 2016 року еквівалентно 929 062,40 грн (34 444,59 х 24,816590 = 929 062,40), комісії за РО - 2 136,15 грн, неустойки - 33 476,34 грн, а всього 964 674,89 грн.

В решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині визначення розміру заборгованості, що звертається до стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції, правильно встановивши, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, неправильно встановили розмір кредитної заборгованості.

Зокрема, зазначено, що суди не врахували наявність судового рішення від 12 березня 2013 року, яким уже встановлено розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 222 939,28 грн, яка розрахована на підставі курсу долара США, встановленого Національним банком України станом 12 жовтня 2012 року, згідно з яким 1 дол. США становив 7,993 грн. Однак суди першої та апеляційної інстанцій застосували повторний обрахунок заборгованості станом на іншу дату та іншим курсом долара США, внаслідок чого така заборгованість істотно збільшилася.

При цьому ОСОБА_5 стверджував, що Банк, будучи стороною кредитного договору, скористався правом вимоги до позичальника про дострокове повернення кредитної заборгованості, яка була визначена рішенням від 12 березня 2013 року станом на 12 жовтня 2012 року, зазначене рішення підлягало виконанню, повторне визначення розміру заборгованості за інший період є протиправним. Зазначав, що суди не встановили всіх істотних обставин справи, що мають значення для вирішення спору, зокрема, не встановили дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що висновки судів про відсутність підстав для застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності є помилковими, оскільки рішення від 12 березня 2013 року, яким з ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за кредитним договором, набрало законної сили 02 квітня 2013 року та протягом року не було звернуто до примусового виконання. На дату пред'явлення позову сплинув встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк для звернення до суду.

На підставі викладеного відповідач стверджував, що у зв'язку зі спливом строків пред'явлення рішення до виконання та строків позовної давності при визначенні розміру кредитної заборгованості судам потрібно було врахувати те, що позивач втратив право вимоги повернення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 059,00 дол. США, а заборгованість за відсотками підлягає стягненню лише за три роки (за період з 11 серпня 2013 року до 11 серпня 2016 року), що становить 13 185,27 дол. США, що станом на 11 серпня 2016 року за курсом Національного банку України еквівалентно 327 213,44 грн.

За розрахунками відповідача його заборгованість за кредитним договором становить 362 825,93 грн, з яких: 13 185,27 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період із 11 серпня 2013 року до 11 серпня 2016 року, що станом на 11 серпня 2016 року за курсом Національного банку України еквівалентно 327 213,44 грн; 2 136,15 грн - комісія за РО; 33 476,34 грн - штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка).

При цьому ОСОБА_5 зазначав, що правильним міг би бути розрахунок заборгованості за кредитним договором визначений в сумі 646 621,34 грн, з яких: 25 059,00 дол. США, що еквівалентно 222 939,28 грн - заборгованість за кредитом, стягнута рішенням суду від 12 березня 2013 року, а також 15 597,21 дол. США - відсотки за користуванням кредитом за період з 22 листопада 2012 року до 11 серпня 2016 року, що станом на 11 серпня 2016 року за курсом Національного банку України становить 387 069,57 грн, 2 136,15 грн - комісія за РО; 33 476,34 грн - штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка).

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на касаційну скаргу.

У запереченнях уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на обставини та доводи, які є аналогічними раніше викладеним в позовній заяві, просила відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_5

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 09 липня 2007 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 113/2007/Ж, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 дол. США, що станом на дату укладення договору за курсом Національного банку України еквівалентно 151 500,00 грн. Кошти надавалися для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Кредитні кошти надавалися терміном до 09 березня 2021 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами (пункти 1.3, 1.4 кредитного договору).

Пунктом 2.5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в графіку.

У пункті 2.5.1 кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших платежів за його користування здійснюється шляхом договірного списання коштів з поточного рахунка позичальника щомісяця в дату, визначену в графіку.

09 листопада 2008 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою встановлено плата за користування кредитними коштами в розмірі 16,5 % річних.

На забезпечення належного та своєчасного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором 09 липня 2007 року Банк та позичальник уклали договір іпотеки.

Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 1.1. іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,49 кв.м. та жилою площею 31,35 кв.м.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором кредиту в повному обсязі.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість у розмірі 222 939,28 грн та 2 229,39 грн судового збору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави є іпотека. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У частині першій статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Таким чином, встановивши, що основне зобов'язання, забезпечене іпотекою, відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення цієї заборгованості.

Разом із тим суди врахували висновки, які містяться в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, та обґрунтовано виходили з того, що наявність рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» кредитної заборгованості не позбавляє права кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотека, оскільки ОСОБА_5 таке рішення суду не виконував.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Апеляційний суд, розглядаючи справу по суті усупереч покладеному на нього обов'язку не встановив всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема не встановив розмір заборгованості ОСОБА_5 перед Банком, з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1.3 укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» кредитного договору кредитні кошти надаються терміном до 09 березня 2012 року, а згідно з пунктом 7.3 - договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

У пункті 2.7.1. кредитного договору передбачено право Банкку вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині, зокрема, у випадку невиконання позичальником боргових чи інших зобов'язань за договором.

Як уже зазначалося, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 222 939,28 грн у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, звернувшись в суд з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_5 всієї суми заборгованості за кредитним договором, Банк змінив строк виконання зобов'язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками, комісією за РО та пенею.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Таким чином суд апеляційної інстанції достовірно не з'ясував розміру заборгованості відповідача за кредитним договором та не встановив періоду нарахованих ОСОБА_5 процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки апеляційний суд не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувативикладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П.Штелик