Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/556/18
Провадження № 2/499/340/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"22" жовтня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі : головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Мельника Р.А. розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу № 499/556/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, так як 09 жовтня 2010 року помер їх батько ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с.Бузинове Іванівського району Одеської області.

Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом та у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій.

Представниця позивачів надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала.

Представник відповідача позов визнав, про що надав до суду письмову заяву та просив справу слухати у їх відсутність.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2010 року помер батько позивачів ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є с.Бузинове Іванівського району Одеської області .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с.Бузинове Іванівського району Одеської області.

Позивачі по справі є дітьми померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів, копії яких долучено до матеріалів справи.

Позивачі є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 Крім того вони є єдиними спадкоємцями за законом, так як зі спадкової справи, дослідженої в судовому засіданні, вбачається що інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні.

Спадщину позивачі прийняла, оскільки своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді житлового будинку позивачка не може в зв'язку з тим, що відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про нотаріат»,п.212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5 від 03.03.2004р. необхідно пред'явити нотаріусу правовстановлюючій документ на житловий будинок.

Оскільки за життя ОСОБА_5 своє право власності на житловий будинок не зареєстрував, правовстановлюючий документ не отримав, здійснити на даний час таку реєстрацію не можливо, оскільки відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті та оформлення будь яких документів на померлу особу є незаконним.

Суд, застосовуючи норми матеріального права виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_5 не оформив за життя право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР.

Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується випискою з по господарської книги, долученою до матеріалів справи.

Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У звязку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної ОСОБА_6 України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речовий прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не була власником даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських ОСОБА_6 народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Крім того судом вбачається, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому вважає, за можливе задовольнити позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та визнати за ними право власності на спадкове майно у рівних частках за кожним.

Керуючись 16, 325, 328, 1216, 1261 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування » № 7 від 30 травня 2008 р., Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (с.Бузинове, вул.Незалежності, буд.№31 Іванівського району Одеської області), ОСОБА_2 (с.Бузинове, вул.Незалежності, буд.№31 Іванівського району Одеської області), ОСОБА_3 (с.Бузинове, вул.Незалежності, буд.№31 Іванівського району Одеської області), ОСОБА_4 (с.Бузинове, вул.Незалежності, буд.№31 Іванівського району Одеської області) до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області (с.Бузинове, вул.Анастасіївська, буд.№ 125 Іванівського району Одеської області) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5.

Рішення є підставою для реєстрації права власності та внесення змін до технічної документації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, буд. № 31 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області.

Судові витрати з відповідача не стягувати за заявою позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_6