Провадження № 2/760/3344/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_3, третя особа: Солом'янський районний у місті Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про позбавлення батьківських прав,
11.10.2017 позивач звернувсь в суд з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4. Матір'ю ОСОБА_4 є ОСОБА_5, яка має першу «Б» групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду.
Малолітній ОСОБА_4 з 16.10.2016 перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей Солом'янської РДА в м. Києві.
На даний час малолітній ОСОБА_4 проживає в прийомній сім'ї, яка створена на базі родини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до рішення Ватутінської міської ради від 18.11.2013 № 401.
При цьому, відповідач ОСОБА_3 відповідно до вироку Солом'янського районного осуду м. Києва від 06.03.2013 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. За час відбуття покарання в місцях позбавлення волі відповідач не цікавився життям сина, не звертався ні до родини ОСОБА_6, ні до служби у справах дітей виконкому Ватутінської міської ради Черкаської області з заявами про надання інформації щодо стану здоров'я, фізичного розвитку сина, не цікавився його долею, не вітав з Днем Народження, не телефонував.
Після звільнення з місць позбавлення волі і на даний час відповідач теж не цікавиться долею сина, не приймає участі у його вихованні.
Більш того, рішенням Ватутінського районного суду Черкаської області від 24.03.2017 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 були стягнуті аліменти на утримання сина, однак ОСОБА_3, ні в добровільному, ні в примусовому порядку не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина.
Також, відповідача не одноразово було запрошено до Служби у справах дітей Солом'янської РДА в м. Києві для вирішення подальшої долі його сина, однак на засідання служби він так і не з'явився, а в телефонному режимі повідомив, що має намір відмовитись від сина.
Всі вище перелічені обставини, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач повністю усунувся від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, а тому, прийшов до висновку про позбавлення батьківських прав, у зв'язку з чим, з метою захисту інтересів дитини, просить позов задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Від третьої особи надійшла заяви про розгляд справи у відсутності її представника.
Відповідач, який був належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток, про причини своєї неявки суд не повідомив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
З огляду на належне повідомлення відповідача, суд керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у його відсутності, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.02.2010 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві.
Згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків № 497 від 21.09.2016, мати малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків.
Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №674 від 30.10.2013 малолітньому ОСОБА_4 було надано статус дитини, позбавленої батьківських прав, т.я. його мати за станом здоров'я позбавлена можливості піклуватись про нього, а батько перебував в місцях позбавлення волі.
На даний час малолітній ОСОБА_4 проживає в прийомній сім'ї, яка створена на базі родини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до рішення Ватутінської міської ради від 18.11.2013 № 401.
Як вбачається з повідомлення начальника Ізяславської виправної колонії № 31 від 07.06.2017 за № 1712, відповідач ОСОБА_3 відбував покарання в Ізяславській виправній колонії № 31 з 09.05.2013 по 22.02.2017.
Як зазначає представник позивача, за час перебування в місцях позбавлення волі та після звільнення і по теперішній час, відповідач жодного разу не поцікавився життям сина, його станом здоров'я, не вітав на свята, не надавав матеріальної допомоги родині ОСОБА_6, яка опікується його сином. Даних обставин відповідач не спростував.
Рішенням Ватутінського районного суду Черкаської області від 24.03.2017 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 були стягнуті аліменти на утримання сина, однак ОСОБА_3 дане рішення суду не виконує.

На засідання служби у справах дітей Солом'янської РДА в м. Києві для вирішення подальшої долі сина ОСОБА_3 не з'явився, що свідчить про його небажання приймати участь у вихованні сина.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-16319 від 06.10.2017 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4, враховуючи, що він повністю усунувся від виховання сина, його долею не цікавиться.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п.п. 1-2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в частині 2 пункту 16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 03.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як встановлено судом, відповідач своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 не виконує, зокрема не цікавиться його життям та розвитком, вихованням та доглядом за його сином замаються прийомні батьки, яким відповідач жодної допомоги не надає, присуджені за рішенням суду аліменти на утримання сина не сплачує, протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов'язків, при чому робить це свідомо, без поважних причин.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судових витрат.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 141, 164-165 СК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 /03124, АДРЕСА_1, РНКПО не відомий/ батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 /03124, АДРЕСА_1, РНКПО не відомий/ на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.В. Лазаренко