Справа № 500/5038/18
Провадження № 2/500/2855/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Петрової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області передану для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_4 від 28.05.2002 року, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,00 га, розташована на території Кирничанської сільської ради, передана для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 28.05.2002 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 16 квітня 2002 року № 242/А, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-07-237.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 19.07.2002 року, виданого виконавчим комітетом Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 2,00 га, розташована на території Кирничанської сільської ради, передана для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 28.05.2002 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 16 квітня 2002 року № 242/А, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-07-237.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За життя спадкодавець заповіту не залишала що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 52528103 від 06.07.2018 року, згідно якого інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_4 є:

- чоловік ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 05.06.1983 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 15.10.1988 року, виданого виконавчим комітетом Кирничанської сільської ради Ізмаїльского району Одеської області;

- син ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 від 11.05.1985 року, виданого виконавчим комітетом Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може завити, що відмовляється від спадщини на користь кого - небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організації. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як було встановлено судом, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4, що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 16.06.2018 року за № 358, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майноі право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_9, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 07.12.2004 року, РНОКПП - НОМЕР_1, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 ( паспорт серії НОМЕР_10, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 22.05.1997 року, РНОКПП - НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_11, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 23.05.2001 року, РНОКПП - НОМЕР_3, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_4 від 28.05.2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2018 року.

Суддя: О.О.Бурнусус