Провадження 2/127/412/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник АКБ «Райффайзен банк Україна») відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_2

Згідно кредитного договору ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року ОСОБА_2 отримала кредит від АКБ «Райффайзенбанк Україна» в сумі 51 000 доларів США.

Відповідач використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобовязання і не погасила борг, тому станом на 18.05.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року складає: 46 410 доларів США, що еквівалентно 1 172 938,40 грн. по тілу кредиту і 4 203,04 доларів США, що еквівалентно 106 225,11 грн. по нарахованим і не сплаченим процентам.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 умов кредитного договору ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, із ОСОБА_3 був укладений договір поруки №SR-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, згідно з яким поручитель прийняв на себе зобовязання щодо солідарної відповідальності за кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 514, 526, 554, 1054 ЦК України ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року станом на 18.05.2016 року в сумі: 46 410 доларів США, що становить еквівалент 1 172 938,40 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4 203,04 долари США, що становить еквівалент 106 225,11 грн. нараховані та несплачені проценти.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала за обставин, що викладені у ньому, просила позов задоволити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Заперечення представника відповідача і клопотання щодо застосування позовної давності вважає безпідставними, оскільки в 2014 році між кредитором і боржниками укладались додаткові договори, строк дії кредитного договору до 21.02.2028 року. Відповідачі визнавали свій борг, здійснювали погашення заборгованості, останнє погашення процентів 22.10.2014 року.

21.11.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору від 08.09.2006 року, який мотивував тим, що 08.09.2006 року ОСОБА_2 отримала споживчий кредит в АКБ «Райффайзенбанк Україна» на підставі договору ML-В00/G003/2006, але умови кредитного договору вважає несправедливими і дискримінаційними по відношенню до споживача. Так, умови пункту щодо права банку вимагати дострокове повернення кредиту, погашення боргу у валюті кредиту, суперечать ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». В порушення норм цього Закону і Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, позичальнику не було надано жодних інформаційних листів, роз`яснень про умови кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, правил зміни фіксованої та плаваючої процентної ставки, комісії та інших платежів тощо, не було роз`яснено переваги та недоліки плаваючої процентної ставки, ануїтентних платежів та платежів, що зменшуються, чи іншої інформації щодо кредиту, його переваг та недоліків тощо. Якби вона була проінформована про всі умови, недоліки та приховані ризики кредитного договору, вона відмовилася б від його укладення та отримання кредиту. Тому вважає, що умови договору є несправедливими, сам кредитний договір був укладений з використанням нечесної підприємницької практики, тому в силу ст.ст. 18, 19 Закону УКраїни "Про захист прав споживачів, ст.ст. 203, 215 ЦК України такий правочин слід визнати недійсним (а.с. 93-104 т. 1).

Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав письмові заперечення проти позовних вимог (а.с. 126-133 т. 1). Свою позицію обґрунтовував тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна" не має правових підстав вимагати стягнення заборгованості по кредиту. Так, відповідно до ст. 1079 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою, проте позивач не довів, що станом на 10.12.2010 року на підставі свідоцтва ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було фінансовою установою і мало право здійснювати фінансові операції. Також ТОВ не виконало свого зобов`язання щодо сплати суми винагороди за договором купівлі-продажу кредитного портфелю. Тому позивач не може бути набувачем прав вимоги по договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року, а тому не є належним позивачем у даній справі про стягнення заборгованості по кредитному договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року. Також представник просив врахувати, що ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не були належним чином повідомлені попереднім кредитором - ПАТ «ОТП Банк» про заміну кредитора у зобов`язанні, тому в силу ст.ст. 516, 517 ЦК України вони мають право не виконувати свого обов`язку перед новим кредитором. Крім того, позивач пред`явив вимоги щодо стягнення боргу в іноземній валюті, проте індивідуальної валютної ліцензії на здійснення валютних операцій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має. Представник ОСОБА_5 зазначив, що позивач не надав суду доказів надання кредитних коштів: перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_6 9392 і отримання ОСОБА_2 цих коштів з каси банку. Враховуючи те, що позивач не довів своє право вимоги по кредитному договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, підстав для стягнення з відповідачів боргу немає.

В судових засіданнях представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримав зустрічний позов і письмові заперечення, просив зустрічний позов задоволити, а в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - відмовити. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо стягнення тіла кредиту, який розпочався з 27.04.2009 року і сплив 28.05.2012 року (а.с. 122-123 т.1).

Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі.

10.08.2016 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Овсюком Є.М. відкрите провадження у даній справі та призначена справа до розгляду (а.с. 58 т.1).

21.11.2016 року постановлена ухвала про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 до спільного розгляду із первісним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 115 т. 1).

02.03.2017 року на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ і протоколу повторного автоматизованого розподілу, справа передана для розгляду судді Вохміновій О.С. (а.с. 163, 164 т.1).

06.03.2017 року постановлена ухвала про прийняття справи до свого провадження і призначення до судового розгляду (а.с. 165 т.1).

19.05.2017 року за клопотанням представника відповідача постановлена ухвала про зупинення провадження у справі в зв`язку з призначенням у справі судово-бухгалтерської експертизи. Проведення експертизи доручене ВВ КНДІСЕ (а.с. 239 т.1).

05.09.2017 року провадження у справі відновлене, оскільки ухвала про призначення експертизи повернута експертом в зв`язку з ненаданням додаткових документів та неоплатою послуг експерта (а.с. 32 т. 2).

04.12.2017 року за клопотанням представника відповідача постановлена ухвала про зупинення провадження у справі в зв`язку з призначенням у справі судово-бухгалтерської експертизи. Проведення експертизи доручено експерту ТОВ «Міжнародний інститут судових експертиз» ОСОБА_7 (а.с. 34 т. 3).

08.06.2018 року провадження у справі відновлене в зв`язку з надходженням висновку експерта (а.с. 77 т. 3).

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10.10.2010 року ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник АКБ «Райффайзенбанк Україна») відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачем ОСОБА_2, а саме: № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року (а.с. 27-34 т.1).

Згідно кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, ОСОБА_2 отримала кредит в АКБ «Райффайзенбанк Україна» в сумі 51 000 доларів США зі строком погашення до 07.09.2031 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. (а.с. 4-8 т.1).

Кредитна заявка була надана ОСОБА_2 08.09.2006 року щодо видачі коштів шляхом перерахування на її поточний рахунок № 9392 (а.с. 22).

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, із ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-B00/G003/2006 від 08.09.2006 року. Даним договором також передбачено, що відповідальність боржника і поручителя є солідарною (а.с. 19 т.1).

27.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник АКБ «Райффайзенбанк Україна») та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, згідно з яким сторони внесли зміни та доповнення до кредитного договору та встановили фіксовану процентну ставку на період з 27.04.2009 року до 27.07.2009 року в розмірі 7% річних; на період з 27.07.2009 року до повного виконання зобов`язань фіксований відсоток в розмірі 6,12% річних + FIDR; виклали графік платежів в новій редакції (а.с. 9-10 т.1).

27.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та поручителем ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 1, відповідно до якого сторони домовились внести зміни в розділ «Визначення термінів» і викласти в наступній редакції: «кредитний договір» кредитний договір № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, укладений між кредитором та боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками; п. 2.1. (б) договору поруки в наступній редакції: Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов`язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі; п. 2.2.1. В разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору (т. 1 а.с. 21 зворот).

25.08.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, згідно з яким сторони внесли зміни та доповнення до кредитного договору, на період з 25.08.2009 року до 25.12.2009 року встановили фіксовану процентну ставку 6,50% річних, на період з 25.12.2009 року до повного виконання зобов`язань за кредитним договором 6,68% річних + FIDR; виклали в новій редакції графік платежів (а.с. 10-12 т.1).

25.08.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та поручителем ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 1, відповідно до якого сторони домовились внести зміни в розділ «Визначення термінів» і викласти в наступній редакції: «кредитний договір» кредитний договір № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, укладений між кредитором та боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками; п. 2.1. (б) договору поруки в наступній редакції: Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов`язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі; викласти п. 2.2. договору поуки в наступній редакції: Розмір боргових зобов`язань. На дату укладання цього додаткового договору розмір боргових зобов`язань, визначених порукою, становить 51 000 доларів США; п. 2.2.1. В разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору. Також сторони погодили умови щодо договірного списання коштів (а.с. 21).

22.01.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, згідно з яким сторони домовились, що з 22.01.2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором буде використовуватись процентна ставка в розмірі 0 %. Викладений графік платежів в новій редакції. Відповідно до п. 2.1.3 і враховуючи, що кредит був отриманий в доларах США, розрахунок боргових зобов`язань здійснюється в доларах США та фіксується в графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього додаткового договору (додаток № 1). Сторони домовились, що повернення кредиту та процентів буде здійснюватись в національній валюті України гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань шляхом внесення готівки на поточний рахунок в банку. Порядок дострокового виконання боргових зобов`язань визначений в п. 2.1.5.1, 2.1.5.2 договору. Так, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання.

В п. 2.1.8.3 додаткового договору № 2 сторони домовились, що до будь-яких вимог кредитора до позичальника буде застосовуватись позовна давність у 5 років.

Сторони домовились, що дата остаточного повернення кредиту 21.02.2028 року (а.с. 107-109 т.1).

Сторони уклали новий графік погашення кредиту і визначили, що сума заборгованості станом на 22.01.2014 року складає 52 639,98 доларів США, щомісячний платіж 309,65 доларів США (до 21.02.2028) (а.с. 212-214 т.1).

22.01.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та поручителем ОСОБА_3 укладений додатковий договір № 2 до договору поруки, відповідно до якого сторони визначили, що боржник (ОСОБА_2В.) зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих кредитних коштів не пізніше 21.02.2028 року. Сума непогашеного кредиту станом на 22.01.2014 року і розмір боргового зобов`язання, забезпеченого порукою, складає 52 639,98 доларів США. Також сторони визначили, що до будь-яких вимог кредитора до поручителя буде застосовуватись позовна давність у 3 роки (п. 6.2). Договір поруки діє до 21.02.2028 року (а.с. 110-111 т. 1).

АКБ «Райффайзенбанк Україна» виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти, яка, в порушення взятих на себе зобовязань, борг по кредитному договору в повному обсязі не повернула.

10.12.2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю та відповідно до ст.ст. 512, 514, 1077, 1082 ЦК України набуло право вимоги за кредитним договором, даний договір не визнаний недійсним в установленому порядку.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_5 щодо відсутності прав у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагати повернення боргу суд вважає безпідставними. В матеріалах справи міститься свідоцтво про реєстрацію ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фінансової установи від 03.12.2009 року із додатком, в яких вказано, що ТОВ має право здійснювати фінансові послуги щодо надання факторингу (а.с. 207, 208 т.1), надане в оригіналі платіжне доручення від 10.10.2010 року щодо перерахування до ПАТ «ОТП Банк» суми за договором факторингу в розмірі 388 171 467,48 грн. (а.с. 209 т. 1).

Повідомлення про передачу права вимоги було надіслане первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк» боржнику - ОСОБА_2 04.01.2011 року (а.с. 215 т.1).

І ОСОБА_2, і ОСОБА_3 знали про заміну кредитора у зобов`язанні, про права, що передаються новому кредитору, про обов`язок виконання боргового зобов`язання по кредитному договору і договору поруки перед новим кредитором, оскільки 22.01.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ОСОБА_2, ОСОБА_3 були укладені додаткові договори до кредитного договору і договору поруки, в яких прямо про це вказано (а.с. 107-111 т.1). Сторони погодили нові умови із новим кредитором і визначили, що станом на 22.01.2014 року заборгованість по кредитному договору складає 52 639,98 грн.

Заперечень проти вимог нового кредитора ні боржник, ні поручитель не висунули. Тому підстав для невиконання зобов`язання перед новим кредитором у ОСОБА_3 Ю,В., ОСОБА_3 немає.

Слід зазначити, що ст.ст. 516, 517 ЦК України, на які посилається представник відповідача в запереченнях, не звільняють боржника від обов`язку по кредитному договору. У цьому випадку лише новий кредитор несе ризик настання несприятливих наслідків в разі належного виконання борником обов`язку первісному кредитору. Проте доказів, що ОСОБА_6 погашала борг після 10.12.2014 року на користь ПАТ «ОТП Банк» немає.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року та договором поруки № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 18.05.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 08.09.2006 року становить: 46 410 доларів США, що еквівалентно 1 172 938,40 грн., - заборгованість по тілу кредиту; 4 203,04 долари США, що становить еквівалент 106 225,11 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 23-24 т.1).

Дана сума підлягає частковому стягненню з відповідачів.

Так, за клопотанням представника відповідача судом була призначена судово-економічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_7, складеного 21.05.2018 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року в сумі 50 613,04 долари США, яка зазначена у наданому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» розрахунку заборгованості станом на 18.05.2016 року, документально не підтверджується з підстав, докладно описаних у дослідницькій частині (аркуш 25 висновку експертизи, а.с. 69 т.3).

При цьому експерт зазначила, що станом на 10.12.2010 року суми погашення кредиту за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року та процентів за користування кредитом підтверджується валютними меморіальними ордерами та виписками банку в повному обсязі, а саме: 4 590 доларів США загальна сума погашення кредиту, 19 021,06 доларів США загальна сума процентів за користування кредитом (аркуш 18 висновку експерта, а.с. 62 т. 3).

Відповідачем ОСОБА_2 на клопотання експерта не надано платіжних документів (квитанцій, платіжних доручень, виписок банку тощо), що підтверджують сплату грошових коштів за кредитним договором від 08.09.2006 року за період з 08.09.2006 року до 18.05.2016 року (аркуш 18 висновку).

Проте, в судовому засіданні і представник позивача і представник відповідача визнали, що останнє погашення по тілу кредиту було здійснене ОСОБА_2 27.03.2009 року. Дана обставина також підтверджується наданим позивачем розрахунком боргу (а.с. 23 т.1) і письмовими поясненнями ОСОБА_5, викладеними в заяві про застосування позовної давності (а.с. 122-124 т.1).

Таким чином, станом на 27.03.2009 року (розрахунок на а.с. 23 т.1), станом на 10.12.2010 року (день купівлі-продажу кредитного портфелю, а.с. 34 т.1) і станом на 18.05.2016 року (а.с. 23 т.1) існувала одна і та ж сума заборгованості по тілу кредиту 46 410 доларів США (51 000 4 590 = 46 410).

Відповідач ОСОБА_2 визнавала дану суму заборгованості, оскільки 25.08.2009 року, 22.01.2014 року разом із додатковими договорами укладала нові графіки погашення кредиту, в яких була вказана ця сума заборгованості (а.с. 13-18 т.1, а.с. 112-114 т.1).

Суд приймає до уваги, що на підставі валютних меморіальних ордерів експерт встановила сплату ОСОБА_2 боргу по тілу кредиту на суму 4 590 доларів США.

Таким чином, солідарному стягненню з відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підлягає сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 46 410 доларів США, що станом на 18.05.2016 року становить еквівалент 1 172 938,40 грн.

Представник відповідача ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні позову в цій частині також в зв`язку з не доведенням позивачем факту отримання кредиту.

Дійсно, заяву на видачу готівки позивачем не надано в зв`язку з її знищенням (а.с. 210-213 т.1).

Проте, експерт встановила і у висновку зазначила, що за наданими на дослідження документами підтверджується зарахування коштів в сумі 51 000 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_2 №9393 відповідно до умов договору (аркуш 15 висновку, а.с. 59 т. 3).

Суд враховує, що з 2006 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не оспорили факту видачі кредитних коштів або видачу в меншій сумі, ніж визначено в договорі, двічі в 2009 році, 2014 році укладали додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки, визначали суми боргу і погоджували графіки погашення кредиту, позовних вимог з приводу невиконання кредитором умов кредитного договору в цій частині не пред`являли. Тому, твердження представника відповідача ОСОБА_5 про те, що в задоволенні позову слід відмовити в звязку з ненаданням доказів перерахування кредитних коштів на поточний рахунок 93992 і доказів отримання ОСОБА_2 готівки в касі банку, суд вважає безпідставними.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг» в частині стягнення відсотків за користування кредитом суд вважає не доведеним.

Так, при проведенні судово-економічної експертизи експерт ОСОБА_7 встановила невідповідність процентної ставки та суми нарахованих відсотків, зазначених у розрахунках заборгованості за кредитним договором від 08.09.2006 року станом на 10.12.2010 року та на 18.05.2016 року, розміру процентної ставки та сумі нарахованих відсотків, зазначених у графіках платежів за кредитним договором № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року. Зазначені відхилення призвели до завищення суми нарахованих відсотків ОСОБА_2, яка вказана у розрахунках заборгованості станом на 10.12.2010 року, 18.05.2016 року, на загальну суму 485,01 доларів США. При цьому експерт зазначила, що в межах наданих на дослідження документів визначити формулу нарахування процентів, яка використовується у розрахунках заборгованості станом на 10.12.2010 року, 18.05.2016 року та встановити відповідність цих розрахунків заборгованості умовам кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року не видається за можливе (аркуш 26 висновку експерта, а.с. 70 т.3).

Іншим чином перевірити правильність нарахування позивачем відсотків за наданим кредитом суд не може.

Оскільки позивач не надав інших належних, достовірних і достатніх доказів для визначення суми заборгованості по процентам за користування кредитом, а в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 процентів за користування кредитом.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року також є не доведеним.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 13.01.2006 року, яка діяла станом на дату укладення договору, несправедливими умовами договору вважаються положення, наведені в ч. 5 цієї статті.

Разом з тим, позивач не довів, що договір містить несправедливі умови.

Так, право кредитора вимагати дострокового погашення кредиту, визначене сторонами в п. 1.9.1 кредитного договору. Крім того, на момент укладення договору і на момент звернення до суду з позовом про стягнення боргу право кредитодавця на вимогу про повернення споживчого кредиту було визначене п. 10 ст. 11 Закону, зокрема, в разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Враховуючи те, що сторони визнали, що останнє погашення заборгованості по кредиту відбулось 27.03.2009 року, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 02.08.2016 року, суд вважає, що позивач правомірно використав своє право на дострокове погашення кредиту.

Здійснення погашення боргу у валюті кредиту, що визначене п. 1.11.1, 1.11.2 кредитного договору від 08.09.2006 року, відповідає вимогам ст.ст. 192, 533 ЦК України. Зазначені пункти договору не є дискримінаційними в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Стверджуючи, що позичальнику ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору і додатків до договору, в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ 10.05.2007 року № 168, не була надана інформація і роз`яснення щодо умов кредитування, нарахування процентів за користування кредитом, правил зміни фіксованої та плаваючої процентної ставки, комісії та інших платежів тощо, не було роз`яснено переваг та недоліків плаваючої процентної ставки, ануїтентних платежів та платежів, що зменшуються, представник позивача не надав відповідних доказів. Разом з тим, такі твердження спростовуються змістом самого кредитного договору від 08.09.2006 року, в якому чітко визначені предмет договору (в тому числі порядок нарахування і сплати процентів, порядок виконання боргових зобов`язань, строк кредитування, порядок дострокового виконання боргового зобов`язання за ініціативою позичальника і банку, застереження стосовно валюти кредиту), права і обов`язки сторін, забезпечення зобовязань позичальника, права і відповідальність позичальника, інші положення тощо. З умовами договору позичальник ОСОБА_2 була ознайомлена, договір підписала і отримала примірник договору, вважала його таким, що відповідає її інтересам і не заявляла про несправедливість умов з моменту підписання і до 21 листопада 2016 (дати звернення до суду з позовом).

Крім того, позичальник ОСОБА_2, попередньо ознайомившись із вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, укладала додаткові договори до кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, зокрема 27.04.2009 року, 25.08.2009 року. При цьому підписанням договорів сторони висловили свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлені кредитним договором та додатковим договором, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони також підтвердили, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит, порядком зміни розміру процентної ставки та окремими елементами цього порядку (а.с. 9-10, 11-12 т.1).

До кожного договору сторони підписували і погоджували графік погашення кредиту, визначали суму заборгованості, щомісячний платіж, порядок і строки сплати платежів. Шляхом підсумування платежів по графікам визначалась орієнтовна сукупна вартість кредиту.

Суд приймає до уваги, що кредитний договір був укладений 08.06.2006 року, а Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупну вартість кредиту, на які посилається позивач ОСОБА_2, затверджені Постановою Правління НБУ лише 10.05.2007 року. При цьому позичальник ОСОБА_2 жодного разу не зверталась до банку або до позивача із заявою про виконання Правил і надання їй інформації по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинна на момент укладення договору, визначені підстави для визнання договору недійсним: в зв`язку з включенням несправедливих умов, а також вчинених з використанням нечесної підприємницької практики.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 не довела, що умови договору від 08.09.2006 року є несправедливими, дискримінаційними по відношенню до споживача, а АКБ «Райффайзенбанк Україна» використана нечесна підприємницька практика і формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності.

Також суд вважає, що до вимог позивача - ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не підлягає застосуванню строк позовної давності.

Обґрунтовуючи заяву представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 посилався на ст.ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України і те, що строк позовної давності за зобов`язаннями по кредитному договору від 08.09.2006 року починається з дня, наступного за днем, коли боржник (ОСОБА_2О.) та/або поручитель (ОСОБА_3В.) не сплатили черговий транш на погашення тіла кредиту (27.04.2009 року), тому строк позовної давності за даним зобов`язанням сплив 28.05.2012 року.

Проте, відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або зменшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Так, 22.01.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-В00/G003/2006 від 08.09.2006 року, відповідно до якого позичальник ОСОБА_2 визнала свій борг на суму 52 639,98 доларів США, сторони внесли зміни та доповнення до кредитного договору, визначили строк позовної давності до будь-яких вимог у 5 років, встановили дату остаточного повернення кредиту 21 лютого 2028 року (а.с. 107-109, 112-114 т.1). Крім того, відповідно до п. 2.1.5.2 додаткового договору № 2 зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги. Також сторони в договорі передбачили, що підписанням цього додаткового договору позичальник висловив свою цілковиту згоду з викладеним порядком виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку /кредитора, в т.ч. достроковим, та окремими елементами цього порядку.

Також 22.01.2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 2 до договору поруки №SR-B00/G003/2006 від 08.09.2006 року, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 визнав, що порукою забезпечується зобов`язання ОСОБА_2 на суму 52 639,98 доларів США, сторони внесли зміни і доповнення до договору поруки, визначили строк позовної давності до будь-яких вимог кредитора до поручителя у 3 роки, дійшли згоди, що договір поруки діє до 21.02.2028 року (а.с. 110-111).

Таким чином, оскільки позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» одержаний судом 02.08.2016 року, підстав для застосування позовної давності, в тому числі по окремим платежам (щомісячним простроченим платежам відповідно до графіку), немає.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило 19 187,46 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов був пред`явлений на суму 1 279 163,50 грн., а задоволений на суму 1 172 938, 40 грн. (91,70 %), судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 17 594,90 грн. (91,70%) підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів, по 8 797,45 грн.

Керуючись Законом України "Про захист прав споживачів" в редакції від 13.01.2006 року, ст.ст. 526, 554, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, м.Вінниця, вул. Зодчих, 36/32), ОСОБА_3 (ІПН 911, м. Вінниця, вул. Келецька, 39/57) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, 03150) заборгованість за кредитним договором № ML-B00/G003/2006 від 08.09.2006 року станом на 18.05.2016 року в сумі 46 410 доларів США, що складає еквівалент 1172938,40 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі по 8 797,45 грн. з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 26.10.2018 року.

Суддя: