ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Суми

Справа №585/1870/18

Номер провадження 22-ц/788/1752/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

п редставника відповідача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Машини І.М. у м.Ромни Сумської області

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення сум заборгованості за кредитиним договором,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_2 з позовом, у якому зазначалося, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 19 березня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за ним станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 103 615 грн 29 коп., яку позивач і просив стягнути з нього в судовому порядку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2018 року на часткове задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 98 205 грн 04 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 березня 2012 року, яка складається з: 7 766 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом; 87 238 грн 53 коп. - по процентах за користування кредитом та 3200 грн пені.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами змінити, зменшивши присуджений до стягнення розмір до 3 076 грн 12 коп., а в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по пені та комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Вказує, що суд безпідставно, усупереч вимогам закону, в односторонньому порядку підвищив розмір процентної ставки за кредитом, а також зазначає, що з умовами договору щодо сплати пені та комісії ОСОБА_2 ознайомлений не був, а тому вони не є складовою частиною, укладеного між ним та банком договору.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 19 березня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 800 грн на платіжну картку під 30 % річних (а. с. 7).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як убачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Факт видачі кредитної картки не спростовується самим відповідачем.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 103 615 грн 29 коп., з яких: 7 766 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом; 87 238 грн 53 коп. - по процентах за користування кредитом; 3 200 грн - за пенею; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 4 910 грн 25 коп. штрафу (процентна складова) (а. с. 4-6).

З урахуванням викладеного та з огляду на положення ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України, суд стягнув вказаний вище розмір заборгованості за тілом кредиту, який сторонами не оспорюється.

Поряд із цим задовольняючи позовні вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом суд першої інстанції виходив з наданого банком розрахунку.

З таким висновком суду колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

З наданих АТ КБ «Приватбанк» до суду копії анкети-заяви ОСОБА_2 від 19 березня 2012 року разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунку заборгованості, який підтверджує факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником, слідує, що останній погодився із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, зокрема, зі сплатою 30% річних за користування кредитом.

Разом з цим сам відповідач в апеляційній скарзі визнав факт отримання кредитних коштів під 30 % річних.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що останнім нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи зі ставки 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34, 8 % та з 01 квітня 2015 року - 43, 2 % річних (а. с. 4-6).

Таким чином АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшувалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами.

На порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34, 8 % та 43, 2 %, як зазначено у розрахунку заборгованості, банком не надано, як і не надано доказів про ознайомлення відповідача з таким розміром процентної ставки, які б містили його підпис.

Звідси, беручи до уваги, що ОСОБА_2 мав перед банком обов'язок сплачувати 30 % річних за користування кредитними коштами, то розмір процентів, які мав сплатити останній за спірний період, становить 3 706 грн 78 коп.

Тому в цій частині рішення суду підлягає відповідній зміні.

Щодо вирішення позовних вимог відносно стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», які банк надав суду разом з позовною заявою, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (0, 24 % від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожний день прострочення кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0, 24 % від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем у справі, вбачається, що ним за період з 19.03.2012 року по 01.09.2014 року, у випадку порушення боржником зобов'язання нараховувалась пеня у розмірі 50 грн 00 коп., але в подальшому, позивач почав нараховувати пеню у сумі 100 грн 00 коп., що не було обумовлено умовами договору, а тому, заборгованість по пені, виходячи з умов укладеного договору за період з 01.09.2014 року по 30.04.2018 року складає 2250 грн 00 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача у справі.

З урахуванням викладеного, підлягає зміні і проведений судом розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 232 грн 58 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та з позивача на користь відповідача 2 294 грн 12 коп. понесених ним судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 липня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені змінити, зменшивши розмір присуджених до стягнення з ОСОБА_2 відсотків з 87238 грн 53 коп. до 3706 грн 78 коп. та пені з 3200 грн 00 коп. до 2250 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 232 грн 58 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2294 грн 12 коп. понесених ним судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

О. Ю. Кононенко