Справа № 629/473/17
Номер провадження 2/629/58/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.07.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він разом з донькою ОСОБА_3 є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є його колишньою дружиною, з якою 23 листопада 2010 року шлюб було розірвано. Відповідач після розірвання шлюбу, а саме з 2011 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать довідки, не несе витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме вищевказаною квартирою.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свою позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі, пояснив, що відповідач практично не проживає в спірній квартирі з 2011 року, спочатку вона працювала в м. Харкові, приїздила тільки у вихідні, але тоді донька була ще неповнолітня, тому вона мала право проживати в квартирі, до того ж вона прописана в спірній квартирі. Після розлучення в 2010 році він пропонував відповідачу продати все майно, квартиру, машину і поділити гроші навпіл, але вона поставила умову придбання їй квартири тільки в тому районі міста, де вона бажає. Таких можливостей у нього не було, тому він відмовився. Коли донька почала навчатися, то відповідач запропонувала інший варіант, вона бере стінку, диван, кухню, пральну машинку, а він утримує доньку під час навчання, на що він погодився. Але через місяць-півтора відповідач сказала. що їй стінка і пральна машинка не підходять і потрібні гроші. Він запропонував їй продати їх і тоді у неї будуть грошові кошти. Весь час після розлучення вона комунальні послуги не сплачує, виникла заборгованість. Він свою частку 1000 гривень сплатив, в рахунок погашення боргу вилучалось майно, де воно знаходиться зараз точно сказати не може.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначила, що відповідач після розірвання шлюбу не має відношення до сім'ї ОСОБА_1, не сплачує комунальні послуги, договору про безоплатне проживання в приміщенні спірної квартири не укладалось, тому відповідно до ст. 403 ЦК України вона втратила право користування приміщенням даної квартири.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідач вже звертався до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою, але на той час їх спільна донька була неповнолітньою, тому в задоволенні позовних вимог щодо неї було відмовлено. На теперішній час донька є повнолітньою, але вона постійно проживає в кімнаті доньки, яка зараз навчається в м. Харкові. Посилання позивача на те, що вона з 2011 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла є неправдивими, оскільки на її пропозицію спільно сплачувати комунальні послуги позивач відмовився, вона квитанції про сплату комунальних послуг не отримує, вони приходять на ім'я ОСОБА_1 До 2017 року вона тимчасово працювала в м. Харкові, але в зв'язку з квартирою не втрачала, в квартири залишилися її особисті речі та предмети побуту та меблі, проживала в ній по приїзду разом з донькою, а після того, як влаштувалася на роботу в м. Лозова, проживає в ній постійно. Іншого житла вона не має, місце проживання не змінювала, зареєстрована в даній квартирі з 2004 року. Про заборгованість за комунальні послуги їй відомо, в 2014 році було винесено судовий наказ, на підставі якого з неї та з її сина утримуються грошові кошти.
Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що в спірній квартирі її довірителька зареєстрована тривалий час, вона вимушено виїздила на роботу до м. Харкова, але зв'язку з квартирою не втрачала, приїздила на вихідні. Іншого житла у відповідача не має.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в будинку, де проживають сторони, в травні 2016 року вони утворили ОСББ, вона знала про існування проблемної квартири, тобто квартири з боргами за комунальні послуги. ОСОБА_1 активно приймає участь в утриманні будинку, а ОСОБА_2 уникає всіх питань, не сплачує за комунальні послуги. ОСОБА_2 яка проживає в цьому будинку, там вона її бачила, навіть вважала, що вона квартирантка, чи живе ОСОБА_2 в квартирі де зареєстрована чи ні, не знає. Вважає, що у ОСОБА_2 були всі можливості для сплати своєї частки комунальних послуг, але вона цього не робила, з цим питанням до ОСББ не зверталась. Сама особисто вона в квартирі ОСОБА_2 не була.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін, один раз приймала участь у складанні акту про не проживання ОСОБА_2 в 2016 році, двері в одну кімнату були закриті, вони заглянули тільки на кухню, присутності жінки в квартирі не помітила. Чи були речі ОСОБА_2 в квартирі, чи ні не знає. Був час, коли ОСОБА_2 була відсутня, роки два їздила туди-сюди, чула, що вона працювала в м. Харкові. Більше часу з донькою проводив позивач, привозив її речі попрати, надсилає їй кошти. Останній час ОСОБА_2 вранці уходила, ввечері приходила, а чи жила в квартирі не знає.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін, проживає в будинку постійно, раніше ОСОБА_2 не бачила, але останнім часом стала помічати, що вона приходить до квартири після роботи, в квартирі тиша. В квартирі зареєстровані всі, тобто і ОСОБА_1, і ОСОБА_2 і їх донька. Купували квартиру вони разом, потім розлучилися. Бачила, що донька приїздить, вона десь навчається, де саме не знає. В квартирі була один раз влітку 2016 року, за проханням ОСОБА_1 приймала участь у складанні акту про не проживання його дружини. Крім неї було ще двоє сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_14. Акт був необхідний, щоб засвідчити, що дружина не проживає в квартирі, його підписували пізніше, текст не читала. Обстановка в квартирі свідчила, що в ній господині немає, були в квартирі хвилин 15-20. Двері в одну кімнату були відкриті, в іншу зачинені, вони заглянули на кухню, присутності жінки в квартирі не помітила. ОСОБА_1 говорив, що газ відключений. Чи були речі ОСОБА_2 в квартирі чи ні, не знає. Дані про те, що ОСОБА_2 проживає в іншому місці, їй не відомі.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з березня 2017 року працює з ОСОБА_2 особисто, знає її та те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1, бувала у неї в квартирі. Знає, що неповнолітня донька навчається в Харкові, приїздить періодично в Лозову, ОСОБА_2 працювала в Харкові, але жили разом з донькою. В м. Лозова ОСОБА_2 і їх донька ОСОБА_3 проживають в великій кімнаті, а в меншій кімнаті мешкає її колишній чоловік і батько доньки. Вона заходить до ОСОБА_2 кілька разів на тиждень, разом йдуть і разом повертаються, її квартира знаходиться в будинку поряд.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона особисто знайома з сім'єю ОСОБА_1 більше ніж 15 років. З ними проживав син від першого шлюбу ОСОБА_2 з моменту вселенні в квартиру. ОСОБА_2 працювала, була підприємцем, торгувала взуттям, її заробітна плата та пенсія сина по втраті годувальника витрачались на сім'ю, вона добра господиня. Основною причиною розлучення стало чергове вчинення насильства зі сторони ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 Вона лікувалась із-за ОСОБА_2, інсульт перенесла. Діти не голодували, але вона постійно займала у неї гроші. Після розлучення ОСОБА_2 подала на аліменти. Сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 вижив з квартири, погрожував його посадити до тюрми. ОСОБА_2 попросила свою матір, щоб та приютила онука, у бабусі син і проживає.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.09.2002 року спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1, позивачу по справі, та члену його сім'ї доньці ОСОБА_3, третій особі по справі.
В даній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 та його колишня дружина ОСОБА_2, відповідач по даній справі.
Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.11.2010 року.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати.
Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
В матеріалах справи містяться акти про не проживання від 02.07.2016 року, від 18.08.2016 року, від 15.11.2016 року, в яких зазначено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, її особисті речі відсутні.
Однак твердження позивача щодо не проживання відповідача в спірній квартирі, суд до уваги не бере, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи доказами.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що вони дійсно приймали участь у складанні актів про не проживання ОСОБА_2 в квартирі, але даний факт їм відомий зі слів ОСОБА_1, позивача по справі, тому що до кімнати, де могли знаходитися речі відповідача, вони не заходили, тобто стверджувати той факт, що ОСОБА_2 не проживала в даній квартирі та що її речі відсутні, вони не можуть, текст актів не читали.
Відповідно штампу місця проживання в паспорті відповідача, ОСОБА_2 зареєстрована з 15.04.2004 року в спірній квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та з моменту реєстрації місце реєстрації не змінювала, що також підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками її речей в спірній квартирі.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 15.09.2017 року вбачається, що відомості про наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні.
Відповідно до довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 06.09.2017 року син відповідача ОСОБА_12 зареєстрований у своєї бабусі - ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2, тобто в кімнаті гуртожитку.
Згідно довідки Лозівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 14 «Світанок» Лозівської міської ради Харківської області № 68 від 20.04.2017 року ОСОБА_2 працює на посаді вихователя (на 0,74 ставки) ЛДНЗ № 14 «Світанок» з 15 березня 2017 року (наказ № 11-к від 13.03.2017 року).
Крім того, 16.03.2011 року, 18.03.2013 року були складені акти з'ясування обставин вчинення насильства в сім'ї або реальної загрози його вчинення відносно ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, тобто за адресою, де знаходиться спірна квартира.
Відповідач дійсно тимчасово вибувала до місця роботи в м. Харків, але зв'язку з квартирою не втрачала, приїздила на вихідні, про що не заперечував в судовому засіданні і позивач, отже була тимчасово відсутня з поважних причин.
Жодних доказів щодо наявності у відповідача іншого житла позивачем до суду не надано.
Згідно зі ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме за обставин коли такі особи систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.
Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, жодних із перелічених умов для ОСОБА_2, позивач не навів, а в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження дій, які б могли призвести до її виселення.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на ч.2 ст. 405 ЦК України відповідно до якої, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України, яка в свою чергу, передбачає, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін, плата комунальні послуги береться крім, квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Варто відзначити, що будь-яких угод між позивачем та відповідачем про безоплатне або платне користування спірним приміщенням не укладалось, про що зазначалось і самим позивачем в судовому засіданні.
З представлених же позивачем доказів, а саме документів реагування правоохоронних органів, вбачається, що між сторонами а також між відповідачем та колишньою дружиною виникають суперечки, що свідчить про присутність та проживання відповідача за місцем реєстрації.
Також в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач перешкоджає позивачу користуватись власністю.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, за необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Африканівка, Барвінківського району, Харківської області, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_4, виданий Лозівським МРВ УМВС України у Харківській області 24.03.1998 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Миролюбівка, Близнюківського району, Харківської області, громадянка України, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 17.03.2000 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Третя особа: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Лозова, Харківської області, громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, паспорт НОМЕР_6, виданий Лозівським РВ ГУДМС України в Харківській області 15.04.2015 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Суддя Н.А.Смірнова