Справа № 159/1973/18
Провадження № 2/159/712/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

з участю:

секретаря - Канашкової О.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

третьої особи на стороні відповідача без

самостійних вимог - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, з участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивував наступним.

З відповідачкою по справі ОСОБА_5 він перебував у фактичних шлюбних відносинах з 1998 року та за взаємною їх згодою вони спільно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, який на той час належав на праві приватної власності матері відповідачки ОСОБА_4 та яка 08.07.2004 року подарувала вказаний житловий будинок своїй дочці відповідачці у справі. 19.06.2007 року він за згодою власника відповідачки ОСОБА_5 був зареєстрований у згаданому житловому будинку, як член сімї власника. За час спільного проживання з відповідачкою вони за спільні сімейні кошти провели добудову вказаного будинку, допоміжних господарських приміщень, із урахуванням чого позивач вважає, що він набув право на частку в такому майні. У вересні 2017 року відповідачка повідомила його про те, що не має наміру в подальшому підтримувати з ним подружні відносини та вказала на необхідності його виселення та зняття з реєстрації у такому житлі. Він не погодився з таким рішенням відповідачки та намагався відновити подружні стосунки, деякий час продовжував проживати в спірному будинку, однак, відповідачка зі своєю матірю ОСОБА_4 створювали йому нестерпні для проживання умови не опалювали належним чином у зимовий період кімнату в якій він ночував, влаштовували скандали та провокували його на протиправну поведінку, викликали поліцію. Намагаючись уникати конфліктів, він з листопада 2017 року змушений був ночувати у знайомих, однак, щомісяця приходив у будинок, в якому продовжував зберігати частину власних речей, намагався відновити відносини з відповідачкою. У березні 2018 року прийшовши в будинок, виявив, що замок у вхідних дверях замінено і не зміг потрапити до будинку. Відповідачка та її матір повідомили про заміну замка та відмовились надавати йому ключ від нового замка. У подальшому він постійно приходив до відповідачки, прохав надати йому ключі від вхідних дверей, щоб потрапити до будинку, в якому він мешкав та зареєстрований, однак, між ними виникали конфлікти, з приводу яких неодноразово викликались працівники поліції. Із урахуванням таких неправомірних дій відповідачки він звернувся до суду з даним позовом за захистом свого права на користування житловим приміщенням, у якому він зареєстрований та проживав, та вільний доступ до якого мав постійно до березня 2018 року. Вказує, що іншого житла він не має, продовжує залишатись зареєстрованим у спірному будинку, до якого не втратив інтерес, прохає зобовязати відповідачку усунути перешкоди в користуванні таким житловим приміщенням, зобовязавши останню надати йому ключ від вхідних дверей будинку та вселити його у вище вказаний житловий будинок (а.с.3-6).

Ухвалою суду від 22.05.2018 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.06.2018 року (а.с.23).

За заявою відповідачки ухвалою суду від 13.06.2018 року до участі в справі було залучено ОСОБА_4 (матір відповідачки), як особу, яка зареєстрована у спірному житловому приміщенні та відкладено підготовчий розгляд на 08.08.2018 року, при цьому, судом було продовжено строк проведення підготовчого розгляду на тридцять днів на підставі ст.189 ЦПК України (а.с.38).

Ухвалою суду від 08.08.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 06.09.2018 року (а.с.69).

06.09.2018 року судом було заслухано вступне слово відповідачки та її представника, проведено допит свідків та відкладено на 05.10.2018 року судовий розгляд за клопотанням сторони відповідача у звязку з неявкою з поважних причин (перебування на лікуванні в медичному закладі) в судове засідання третьої особи ОСОБА_4, яку було ухвалено допитати в якості свідка(а.с.71,81-91).

Ухвалою суду від 05.10.2018 року було повторно відкладено судовий розгляд справи вже на 16.10.2018 року за клопотанням сторони відповідача у звязку з перебуванням на лікуванні відповідачки ОСОБА_5 При цьому, судом було ураховано, що мала місце перша неявка відповідачки в судове засідання з поважних причин(а.с.93-95).

У судовому засіданні 16.10.2018 року позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги, з підстав, що наведені у позовній заяві.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 також підтримала заявлені позовні вимоги з наведених вище підстав, прохає задовольнити позов, а також стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати у справі, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з наданням правової допомоги.

Відповідачка ОСОБА_5 у судовому засіданні 06.09.2018 року позов не визнала та у вступному слові пояснила наступне. З позивачем у справі вони почали спільно проживати як чоловік і дружина з 2004 року, тоді ж вона отримала в подарунок від своєї матері вище згаданий житловий будинок з господарськими спорудами. У 2007 році позивач зареєструвався з її згоди у вказаному будинку і вони спільно проживали як чоловік та дружина. Не заперечила щодо того, що ОСОБА_1 надавав кошти до сімейного бюджету, але основна сума коштів їх спільного бюджету формувалась за рахунок коштів, які заробляла саме вона, оскільки позивач ніде не працював, зловживав спиртними напоями. Між ними часто виникали сварки, позивач застосовував відносно неї та її матері психологічне та фізичне насильство, погрожував, з приводу чого вони неодноразово викликали поліцію. З серпня 2017 року вона припинила подружні відносини з позивачем та просила його виселитись з будинку і знятись з реєстрації, однак, він відмовився. Пояснила також, що фактично з серпня минулого року ОСОБА_1 перестав ночувати в будинку, лише періодично приходив у помешкання, ображав її і матір, влаштовував сварки. Весь цей час позивач мав вільний доступ до будинку і приходив коли хотів у будинок, йому у цьому ніхто не перешкоджав. У березні 2018 року виникла потреба у заміні замка у вхідних дверях будинку по технічних причинах, що вона і зробила, при цьому, ключ від нового замка позивачу вона не давала, а він не просив цього. На даний час вона не погоджується надати позивачу ключ від вхідних дверей будинку та заперечує проти проживання позивача у вище згаданому житлі, власником якого вона являється. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 16.10.2018 року відповідачка ОСОБА_5 не зявилась.

Представником відповідачки адвокатом ОСОБА_3 було подано клопотання про відкладення судового розгляду справи у звязку з перебуванням відповідачки на лікуванні (а.с.98,99).

У відповідності до положень ч.ч.3,4 ст.223 ЦПК України судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання представника відповідачки та продовжено судовий розгляд справи. При цьому, судом було ураховано те, що вступне слово відповідачки було заслухано судом 06.09.2018 року, остання мала достатньо часу для подання письмового відзиву на позов та на подання відповідних доказів, до суду ОСОБА_5 не зявилася вдруге, і судове засідання 16.10.2018 року проведено за участі представника відповідачки адвоката ОСОБА_3

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні 06.09.2018 року та 16.10.2018 року позов не визнав з підстав, які наведені у вступному слові, викладеному письмово (а.с.74-75). Зокрема, як пояснив представник відповідача у вступному слові, позивач до 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з першою дружиною та мав юридично іншу сімю, а, відтак, не може вважатися таким, що перебував станом до 2006 року у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, а на час реєстрації позивача за адресою вул. Х.Алчевської 2-а в м. Ковелі відповідачка уже була єдиним власником житла, яке було набуто нею у власність не за рахунок спільних з позивачем коштів, а отримано в подарунок від матері. Заперечив також факт проведення добудови до будинку за спільні кошти сторін. Пояснив, що позивач добровільно залишив житло і це не було повязано із заміною відповідачкою замка у вхідних дверях будинку. Прохає відмовити в позові та стягнути з позивача судові витрати у справі на правову допомогу.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4, будучи допитаною в якості свідка в суді 16.10.2018 року показала про те, що вказаний вище житловий будинок та земельна ділянка за тією ж адресою належали їй та її покійному чоловікові, після смерті якого вона подарувала будинок дочці ОСОБА_5, однак постійно проживала та продовжує проживати у вказаному будинку разом з дочкою. Показала, що за час спільного з ними проживання в одному будинку ОСОБА_1 постійно ображав її та дочку, застосовував фізичне насильство, погрожував і вона заперечує проти його проживання у будинку. Також підтвердила, що з вересня 2017 року позивач не проживає постійно у їх будинку, лише періодично щомісяця приходить в будинок, влаштовує сварки, з приводу чого вони змушені викликати поліцію. Показала, що в березні 2018 року дочка замінила замок на вхідних дверях будинку з технічних причин, ключ позивачу від нового замка ні вона, ні її дочка не давали.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, відповідача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази, задовольняє позов з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході судового розгляду справи судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_5 є власником житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Х. Алчевської 2-а. Дані обставини обєктивно підтверджені належними та допустимими доказами у справі договором дарування від 08.07.2004 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала весь належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за вище вказаною адресою (а.с.7), будівельним паспортом на вказане житлове приміщення (а.с.8-9), відомостями з будинкової книги (а.с.34), технічним паспортом на житловий будинок (а.с.49-52) та витягом №4320880т від 02.08.2004 року Волинського обласного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.48). Право власності відповідачки на земельну ділянку за тією ж адресою, де розташований вище згаданий житловий будинок підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВП №067447 від 04.02.2005 року (а.с.53).

Таким чином, судом установлено, що саме відповідачка ОСОБА_5, починаючи з 08.07.2004 року являється єдиним власником житлового будинку та господарських споруд за адресою м. Ковель, вул. Х. Алчевської, 2-а та земельної ділянки, на якій вони розташовані і твердження позивача ОСОБА_1 про набуття ним права власності на частку в такому житлі у звязку з проведенням відповідних добудов і господарських споруд не доведено належними та допустимими доказами у даній справі. Крім того, за змістом ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відтак, суд позбавлений можливості досліджувати і встановлювати в межах даної справи доводи позивача щодо набуття ним права власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки таких вимог позивачем не заявлено.

Разом з тим, згідно будинкової книги А №06493 позивач ОСОБА_1 починаючи з 19.06.2007 року і по даний час зареєстрований у вище згаданому житловому будинку(а.с.30-34). При цьому, окремого договору найму такого житла з встановленням строку дії такого договору між власником житла та ОСОБА_1 укладено не було, а, відтак, така реєстрація вважається постійною.

Як пояснив суду позивач, у згаданому житловому будинку він був зареєстрований як член сімї власника ОСОБА_5, з якою на той час він перебував у фактичних шлюбних відносинах, хоч такі їх відносини і не були зареєстровані у встановленому законом порядку.

Вказані обставини були визнані і відповідачкою ОСОБА_5, яка підтвердила суду про те, що до 2006 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з першою дружиною, а на час його реєстрації у вище згаданому житлі його шлюб з дружиною був розірваний і позивач уже проживав у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою. Такі фактичні шлюбні відносини між сторонами тривали до серпня 2017 року.

Дані обставини не заперечуються і у вступному слові представника відповідачки, викладеному письмово (а.с.74-75) та наданому в суді.

Таким чином, судом установлено, що на час реєстрації позивача у житловому будинку 19.06.2007 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, зі згоди якої (як власника житла) було проведено його реєстрацію у вище згаданому житловому будинку, при цьому, окремого договору найму житла між сторонами укладено не було.

Аналізуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач зареєстрований в належному відповідачці житловому приміщення саме як член сімї останньої, така його реєстрація не обмежена певним строком та є постійною, і таке його право на користування житловим приміщенням не оспорюється відповідачкою в передбаченому законом порядку.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, кожен, зокрема, підтвердили суду про те, що навесні - влітку 2018 року підвозили ОСОБА_1 до житлового будинку №2-а по вул. Х.Алчевської в м. Ковелі, де бачили, як він заходив на подвіря будинку, при цьому, в обох випадках такі візити позивача до будинку завершувались викликом поліції, - що підтверджує той факт, що позивачем не втрачено інтересу до спірного житла і він має намір та бажання користуватись таким житловим приміщенням, хоч і такі обставини мали місце після звернення позивача до суду з даним позовом.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, кожен, зокрема, підтвердили суду як факт проживання близько 15 років позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносин, так і існування між ними протягом такого періоду часу постійних конфліктів, які мали наслідком виклик поліції, оскільки позивач неодноразово застосовував насильство по відношенню до своєї фактичної дружини та тещі. Вказані свідки також підтвердили суду про те, що майже протягом останнього року ОСОБА_1 не проживає в одному будинку з ОСОБА_5, лише інколи приїжджав до будинку і під час таких своїх візитів влаштовував сварки.

Наявність конфліктів між позивачем та відповідачкою не оспорюється і сторонами у справі, а також підтверджується письмовими документами повідомленнями та висновками Ковельського ВП(а.с.54-62). Однак, такі письмові документи не спростовують та не підтверджують тих обставин, які підлягають доказуванню в межах даного позову, оскільки правомірність поведінки як позивача, так і відповідачки за вказаних обставин жодним чином не впливає на право позивача на користування житловим приміщенням, яке, як установлено судом вище, на даний час не оспорюється стороною відповідача в суді.

Крім того, судом безспірно установлено той факт, що починаючи з березня 2018 року відповідачкою було замінено замок до вхідних дверей житлового будинку, ключ від якого вона позивачу не надала та не має наміру надавати, - що підтверджує те, що позивач позбавлений можливості вільно користуватися житловим приміщенням, в якому він на даний час залишається зареєстрований як член сімї власника.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку(квартири), які проживаються разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. Відповідно до ч.1 ст.404 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як установлено судом вище, власником житла відповідачкою ОСОБА_5 - чиняться перешкоди в користуванні позивачу вище згаданим житловим приміщенням, які останній прохає усунути шляхом зобовязання надати йому ключі від вхідних дверей будинку та вселити його в таке житлове приміщення.

Ураховуючи наведене та оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для відмови в захисті права позивача на користування житлом та вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, при цьому, суд зазначає наступне.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено 1409,60 грн. судового збору (двічі по 704,80 грн.), тоді як заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру і оплаті підлягало 704,80 грн. судового збору, які і підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. При цьому, зайво сплачений судовий збір може бути повернутий позивачу на підставі ухвали суду, постановленою за відповідною заявою позивача (ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

Заявлені стороною позивача до стягнення з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4500 грн., які були сплачені позивачем згідно квитанції №ПН2290 від 07.08.2018 року(а.с.46) не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, передбачених ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 9, 156 ЖК України, ст.404 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити .

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням будинком №2-а по вулиці Х.Алчевської в місті Ковелі Волинської області та вселити ОСОБА_1 до вказаного житлового приміщення, зобовзавши ОСОБА_11 надати ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей вище зазначеного будинку.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат по справі.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючаОСОБА_12