ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/416/18 Справа № 210/3488/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/3488/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кузьміна Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. об 11 годині 13 хвилин у м.Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (надалі - Дзержинський ВДВС Криворізького МУЮ), третя особа ОСОБА_2, про зняття арешту з автомобіля.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рог від 11 грудня 2007 року стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь КП «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за опалення і гаряче водопостачання.

На підставі зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист та Дзержинським ВДВС Криворізького МУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 В порядку проведення і виконання виконавчого провадження було винесено постанову про розшук і арешт майна, яке належить позивачу на праві приватної спільної власності, при цьому державний виконавець позивача ОСОБА_1 не викликав і не уточнював яке в неї є майно і чи належить воно їй на праві особистої власності чи на праві спільної сумісної власності.

12.03.2017 року на підставі постанови державного виконавця був затриманий автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, який на праві приватної спільної власності належить сім'ї позивача, а саме тому, вона, як співвласник майна, позбавлена права користування своєю власністю.

Позивач вважає, що Дзержинським ВДВСКриворізького МУЮ при накладенні арешту на автомобіль були грубо порушені вимоги Сімейного та Цивільного кодексів України, так як накладення арешту на автомобіль порушує її майнові права як дружини боржника, у зв'язку з чим, просила суд визнати неправомірними дії Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ та скасувати постанову про накладення арешту на автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, який на праві спільної сумісної власності належить позивачу ОСОБА_1 та її чоловікові - третій особі по справі ОСОБА_2

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неврахування того, що майно придбане подружжям у період шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності і законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом під час розгляду справи, тому доводити окремим позовом факт належності майна придбаного у шлюбі одному з подружжя немає необхідності. При цьому, зазначає, що суд мав взяти до увагу позицію позивача та третьої особи, які стверджували про те, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7, третю особу ОСОБА_2, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2004 року (а.с. 51).

25.02.2012 року ОСОБА_2 придбав на підставі довідки рахунку №ДПІ230542 автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», тип легковий-седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску (а.с. 52).

Постановою державного виконавця Дзержинський ВДВС Криворізького МУЮ Отверченко К.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2016 року, в рамках виконавчого провадження №48671921 за виконавчим листом № 2-3671, накладено арешт на автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми звернення стягнення 7675,45 грн., а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу.

02.03.2016 року автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_2, оголошено у розшук.

Інспектором 1 роти 1 батальйону УПП у м. Кривому Розі лейтенантом поліції Михалькевич М.В., відповідно до постанови Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ від 02.03.2016 року та ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у присутності свідків та водія ОСОБА_2, здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, шляхом блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11а (а.с. 55).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про зняття арешту з автомобіля, суд виходив з того, що позивачами не доведено заявлені позовні вимоги та обрано не належний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разф їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Отже, виходячи з принципу змагальності процесу та диспозиції зазначеної норми матеріального права, на підставі якої позивачі звернулись до суду, необхідною умовою для виключення майна з опису і звільнення його з-під арешту, є вимога про визнання права власності на заявлене спірне майно та відповідно доведення цієї вимоги доказами в справі.

З такою вимогою позивач до суду не зверталась, тобто фактично витребувала описане та арештоване майно, без правової на те підстави, що ґрунтується на праві власності та підтверджене беззаперечними доказами.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що нормами СК України презюмується право спільної сумісної власності подружжя на майно, яке придбане у період шлюбу, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна, без вирішення питання про визнання за позивачем права власності на це майно, та зводяться до довільного тлумачення правових норм на власну користь.

Так, дійсно, статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Тобто, той факт, що право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, презюмується, у даному конкретному випадку, не має правового значення, оскільки без виділення частки позивача у праві спільної сумісної власності неможливо вирішити питання щодо зняття арешту з майна, яке належить їй особисто, а не боржнику за виконавчим провадженням.

Посилання ж позивача на норми ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності є недоречним, адже цією правовою нормою врегульовано порядок визначення часток у спільній сумісній власності у разі поділу майна подружжя, що не є предметом даного спору.

Таким чином, на думку колегії суддів, висновок суду щодо недоведеності цих позовних вимог та невідповідності способу захисту порушеного права є вірним, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу позивача на тому, що відповідно до роз'яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.1976 року (з наступними змінами), коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ, на яку звертаються конфіскація або стягнення на користь організації, питання про виключення цієї речі з акта опису вирішується відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що дані в п. 7 Постанови від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». При цьому, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в описові, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію або організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, тобто автомобіль марки «DAEWOO LEGANZA», 1998 року випуску, державний знак НОМЕР_1, є неподільною річчю та зняття з нього арешту, у будь-якому випадку, можливо виключно у вищезазначений спосіб, однак такі вимоги позивачем до суду не заявлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: