Справа № 306/2254/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П.,Собослоя Г.Г.

за участі секретаря - Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 січня 2018 року, ухваленого суддею Вінер Е.А., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 06.03.2008 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKSWGA00000100, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 170 000,00 грн. зі сплатою 16,08% річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення до 06.03.2023.

Оскільки позичальник свої зобов'язання належним чином не виконувала, тому станом на 31.08.2015 її заборгованість перед позивачем становить 1 089 411,24 грн., з яких: 179470,62 грн. заборгованість за кредитом; 301983,56 грн. заборгованість за процентами; 4281,98 грн. - заборгованість по комісії; 551 560,26 грн. - пеня; 250 грн. - штраф( фіксована частина); 51864, 82 грн. штраф ( процентна складова).

Посилаючись на дані обставини, просило стягнути 1 089 411,24 грн. та судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 04.01.2018 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKSWGA00000100 від 06.03.2008 в розмірі 1089411 гривень 24 коп., з яких: 179470 гривень 62 коп. заборгованість за кредитом, 301983 гривні 56 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4281 гривня 98 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 551560 гривень, 26 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 гривень штраф (фіксована частина), 51864 гривні 82 коп. заборгованість по штрафу (процентна складова) та судовий збір у сумі 16341 гривня 17 коп.

На дане рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позову банку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судове рішення не містить розрахунку заборгованості, місцевим судом не перевірено суму заборгованості по сплаті кредитних коштів та відсотків; позивач необґрунтовано просив стягнути 179470,62 заборгованості за тілом кредиту, оскільки договором передбачено суму кредиту в розмірі 150 000 грн.; доказів зміни кредитного ліміту банком не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.03.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKSWGA00000100, за умовами якого банк надав їй кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 200975,00 грн., на наступні цілі: 170 000,00 грн. на споживчі цілі та 30975,00 на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (16,08% річних) з кінцевим строком повернення до 06.03.2023.

Також встановлено, що ОСОБА_1 зверталася із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, у якому просила визнати дії банку щодо підняття процентної ставки незаконними та такими, що здійснені з порушенням п. 2.3.1 вищевказаного кредитного договору; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів за процентною ставкою, яка діяла на час укладення кредитного договору станом на 06.03.2008 року; стягнути з банку на її користь моральну шкоду.

За результатом розгляду такого спору рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.03.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.07.2016, у задоволенні позову відмовлено. 08 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалою суду касаційної інстанції від 08.02.2017 вказані судові рішення залишено без змін.

Даними судовими рішеннями, що мають силу преюдиції встановлено, що згідно п.2.3.1 кредитного договору банк має право змінювати в односторонньому порядку розмір процентної ставки при умовах, які зазначені в цьому пункті. Умови підвищення процентної ставки позивачем не оспорюються, тобто вони були зазначені в договорі і банк вправі був збільшувати розмір процентної ставки за користування цим кредитом, що ним і було зроблено: підвищення процентної ставки по даному кредитному договорі відбулось 07.10.2008 р. - до 18.12% річних, та з 01.02.2009 р. - до 29.52% річних. Про ці підвищення процентної ставки позивачка була повідомлена листами від 28.09.2008 р. та 31.12.2008 р., що підтверджено копіями цих повідомлень та реєстром відправлень заказаних листів /а.с.41-44/. Тому умова кредитного договору та вимога Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення про зміну відсоткової ставки не пізніше семи днів після такого підвищення банком також не порушено та зазначеними документами підтверджено. Натомість, твердження відповідачки про відсутність такого повідомлення жодним доказом не підтверджено. Більш цього, продовження оплати необхідних платежів після підвищення процентної ставки свідчить про обізнаність відповідачки про таке підвищення.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у сумі 170000 гривень стверджується заявкою на виду готівки № 1 від 06 березня 2008 року (а.с.13).

Оскільки позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, станом на 31.08.2015 її заборгованість перед позивачем становить 1 089 411,24 грн., з яких: 179470,62 грн. заборгованість за кредитом; 301983,56 грн. заборгованість за процентами; 4281,98 грн. - заборгованість по комісії; 551 560,26 грн. - пеня; 250 грн. - штраф( фіксована частина); 51864, 82 грн. штраф ( процентна складова).

Відповідачем у встановленому процесуальному порядку не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед кредитором є іншою, ніж та, що зазначена у розрахунку позивача; відповідачем не надано контррозрахунку; не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу, у більшому розмірі ніж зазначено позивачем. Відтак відповідачем не наведено доводів і не подано належних і допустимих доказів на спростовання розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк».

Безпідставними є доводи апеляції, що позивач необґрунтовано просить стягнути 179470,62 заборгованості за тілом кредиту через те, що договором передбачено суму кредиту в розмірі 150 000 грн., оскільки за укладеним кредитним договором відповідачу надано кредит у розмірі 170000 грн., а також у розмірі 30975грн. на сплату страхових платежів, які позичальником в порушення п.2.2.7 договору не погашались і були сплачені Банком відповідно до п.2.1.3 даного договору за рахунок вказаних кредитних коштів.

Разом із тим за положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Правова позиція щодо права суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків у постанові ВСУ від 03.09.2014 по справі № 6-100цс14, від 4.11.2015 № 6-1120цс15.

Встановлено, що у справі, яка розглядається, розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (суми кредиту та відсотків, на які нараховано пеню), у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 ст.551 ЦК України, зменшивши розмір пені до суми до 400 000 грн.

Керуючись ст. 374, п.2 ч. 1, ст. 376 , 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 04 січня 2018 року в частині визначеного розміру заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ,) заборгованість за кредитним договором № MKSWGA00000100 від 06 березня 2008 року в розмірі 937850,98 грн., з яких: 179470,62 грн. заборгованість за кредитом; 301983,56 грн. заборгованість за процентами; 4281,98 грн. - заборгованість по комісії; 400000 грн. - пеня; 250 грн. - штраф( фіксована частина); 51864, 82 грн. штраф ( процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 16341 грн. 17 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 10335,00 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: