РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок вчинення злочину та заподіяних джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок вчинення злочину та заподіяних джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що 07.03.2017 року біля 14 години 00 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності його брату ОСОБА_5, рухаючись по проїзній частині Львівського шосе зі сторони вул.Тернопільської в напрямку до вул.Хотовицького м.Хмельницького, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу зупинки громадського транспорту «Завод Катіон», в порушення вимог п.п.10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху здійснив наїзд на неї, коли вона перетинала проїзну частину Львівського шосе в м.Хмельницькому, поблизу будинку №55/1 по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_4 вищевказаних Правил дорожнього руху України, вона отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця, набряку мяких тканин поперекового відділу хребта, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя.

07.03.2017 року по факту даної події слідчим СВ Хмельницького ВП ГУ НП в Хмельницькій області, відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР (№0001458). 29.04.2017 року відповідача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

02.11.2017 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (5100 грн.), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вказаним вироком суд визнав доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні вимог п.п.10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху України та вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої їй було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Одразу після ДТП вона була доставлена до Хмельницької міської лікарні. Згідно виписного епікризу №2717, у графі «Клінічний діагноз» зазначено «S32.0. Компресійний перелом тіла L1 хребця 1 ст.». Відповідно до проведеної експертом ОСОБА_7 судово-медичної експертизи, результат якої міститься у висновку експерта №302, вона отримала тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень вона пройшла стаціонарне лікування в травматологічному відділені Хмельницької міської лікарні з 07.03.2017 року по 17.03.2017 року тобто 10 л/днів, вартість лікування становить 2325,80 грн. Окрім вартості лікування, витрачених лікарською установою, вона за рекомендацією лікаря додатково придбала ліки та засоби особистої гігієни на суму 3738,28 грн.. Також вона придбала засоби реабілітації від отриманих травм, а саме: милиці, пояс корсет для фіксування тіла на суму 1173,03 грн.. За рекомендацією лікаря та в звязку з неможливістю вести звичний спосіб життя, вона змушена була звільнитись з роботи з посади продавця магазину у ФОП ОСОБА_8, де її середня заробітна плата за останні 3 місяці складала 3373,98 грн., та вимушена була знаходитись у лежачому стані під наглядом та піклуванням своєї матері, продовжувати ліжковий режим після виписки з лікарні, ходити лише на милицях, обмеження фізичного навантаження при сидінні, обмеження фізичного навантаження на хребет до 1 року, продовжувати прийом дорогих ліків.

Внаслідок події ДТП та завданої шкоди здоровю, вона:

-зазнала моральної шкоди у вигляді перенесеного шоку під час події ДТП; фізичної болі тривалого характеру у момент ДТП та під час лікування; необхідності тривалий час знаходитись на лікуванні у лікарні та у нерухомому стані в ліжку; вимушеної зміни звичного способу життя, неможливості самостійно пересуватись протягом 7 місяців; неможливості самостійно забезпечувати себе в повному обсязі; також у звязку із страхом перед ймовірним погіршенням здоровя у майбутньому. При визначенні розміру моральної шкоди в Додатку №1 до даного позову вона виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та визначає її в розмірі 76500грн.;

-понесла матеріальні витрати на лікування;

-втратила дохід через неможливість працювати, та розмір втраченого заробітку обчислюється нею виходячи із пятикратного розміру мінімальної заробітної плати (ст.1197 ЦК України), яка на момент ДТП становила 3200 грн..

Компенсація вказаних збитків повинна бути покладена на відповідачів у справі, у звязку з тим, що збитки знаходяться у прямому причинному звязку і з неправомірними діями відповідача та наслідками, які настали, в тому числі у звязку із завданням збитків джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є третя особа.

Відповідач ОСОБА_4 жодним чином не відшкодував їй завдані збитки. Крім того, між ОСОБА_4 та ТДВ «Альфа-Гарант» укладений Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-1955599 від 19.01.2017 року, термін дії даного договору з 20.01.2017 року до 19.01.2018 року включно. Даний поліс передбачає франшизу в розмірі 500 грн. за шкоду заподіяну життю і здоровю, 100000 грн. за шкоду, заподіяну майну.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування цієї шкоди виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Тому, позивач просить позов задоволити та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь 4919,46 грн. матеріальної шкоди, 112000 грн. упущеної вигоди, 76500 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, представник позивача суду пояснив, що факт заподіяння збитків позивачці встановлений, оскільки відповідач не заперечував щодо закриття справи за амністією. Представник позивача також просив врахувати, що позивач тривалий час лікувалась, 2 місяці лежала, 4 місяці ходила на милицях, один рік ходила в корсеті.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, також у вказаній заяві зазначив, що просить стягнути з ТОВ Страхова компанія «Альфа Гарант» на користь потерпілої 4919,46грн. матеріальної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити, оскільки він хоч і є власником автомобіля, за участю якого сталось ДТП, однак в момент ДТП він за кермом автомобіля не перебував, а тому в силу положень ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4, він не несе відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник заявлені позовні вимоги визнали частково, в частині стягнення з ТОВ СК «Альфа Гарант» матеріальної шкоди в сумі 4919грн., враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована, та стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 2000грн.. В частині упущеної вигоди зазначили, що вимоги позивачем необґрунтовані, не доведено ступінь втрати працездатності, період втрати працездатності. Позивач звільнилась з роботи за угодою сторін, хоча могла перебувати на лікарняному. При цьому у поданому до суду відзиві відповідач зазначив, що у дорожньо-транспортній пригоді наявна не лише його вина, а є і вина позивача, оскільки саме її груба необачність та необережність, призвела до отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В судовому засіданні представник відповідача також зазначив, що вироком суду встановлено отримання потерпілою внаслідок ДТП інших тілесних ушкоджень, ніж ті на які вказує позивач у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що вони не заперечують, що відповідальність ОСОБА_4 була застрахована і що мав місце страховий випадок. ОСОБА_4 звертався в страхову компанію з повідомленням про страховий випадок 10.03.2017 року. Правовідносини з приводу виплати страхового відшкодування врегульовані спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Для того щоб почати процедуру відшкодування необхідно було б звернутись до страховика з заявою про страхове відшкодування. Після чого, страховик повинен прийняти відповідне рішення. Заява про страхове відшкодування до страхової компанії не надходила. При надходженні заяви було б визначено розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Моральна шкода відповідно до ст.26 вказаного Закону становить 5% від шкоди завданої здоровю. Щодо упущеної вигоди, то немає доказів того, що саме внаслідок ДТП позивач втратила роботу. Отже, страхова компанія права позивача не порушувала.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_4, їх представників, та представника відповідача ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант», дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі якої йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5100грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного за даним вироком основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Згідно вказаного вироку суду 07 березня 2017 року, приблизно о 14 год., водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по проїзній частині Львівського шосе зі сторони вул.Тернопільської в напрямку до вул.Хотовицького, м.Хмельницького, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу зупинки громадського транспорту «Завод Катіон» та на якому перебував пішохід. При цьому, ОСОБА_4 в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року (далі Правила дорожнього руху) не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, створивши небезпеку, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, а саме перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху ліворуч, а також в порушення п.11.4 Правил дорожнього руху на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, в результаті чого на зустрічній смузі для свого напрямку руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка перетинала проїзну частину Львівського шоссе неподалік буд.№55/1.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_4 вище зазначених вимог Правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків, крововиливів м'яких тканин лівого надпліччя, лівого плеча, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, а також крововилив лівого передпліччя, який за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вищезазначені порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_4, передбачені п.п.10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв'язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме: спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до полісу АК/1955599 від 19.01.2017 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов'язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ ТДВ СК «Альфа-Гарант» на строк з 20.01.2017 року до 19.01.2018 року, забезпечений транспортний засіб «Chevrolet Aveo» д.н.з.НОМЕР_3. Згідно вказаного полісу страхова сума відповідальності на одного потерпілого визначена за шкоду заподіяну: життю і здоровю 200000грн; майну - 100 000, 00 грн., розмір франшизи 500грн..

ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ХМЛ з 07.03.2017р. по 17.03.2017р. з діагнозом компресійний перелом тіла L1 хребця 1ст., зі слів хворої травму отримала в побуті, 07.03.2017р. в 14год на вул.Львівське шосе на пішохідному переході збила машина.

Також ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування та зверталась до травматолога 20.03.2017р., 03.05.2017р., 19.05.2017р., 03.07.2017р., 16.11.2017р.

Вказані обставини підтверджуються: вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року; полісом АК/1955599 від 19.01.2017 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; виписним епікризом №2717 травматологічного відділення Хмельницької міської лікарні; медичною карткою амбулаторного хворого ОСОБА_1.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, розяснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Таким чином, обов'язок відшкодувати потерпілій особі шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.03.2017 року виник у ОСОБА_4, якого вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон №1961-ІV) є спеціальним законом, яким регулюються правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Норми цього Закону мають пріоритет перед загальними нормами при застосуванні до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України №1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п.35.1 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Позивач ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування до ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» не зверталась. Додатків передбачених пунктом 35.2 вказаного Закону у страхову компанію не надала.

Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 суду було надано: висновок судово-медичного експерта № 302 від 25.04.2017 року складений на підставі постанови слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області. Відповідно до вказаного висновку, згідно даних представленої медичної документації, консультативного висновку лікаря-рентгенолога, у ОСОБА_1 станом на 07-17.03.2017 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця, набряку мяких тканин поперекового відділу хребта, що могли утворитись внаслідок надмірного згинання хребта, не виключено, в час та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, та за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя; виписний епікриз №2717 травматологічного відділення Хмельницької міської лікарні, згідно якого ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ХМЛ з 07.03.2017р. по 17.03.2017р. з діагнозом компресійний перелом тіла L1 хребця 1ст., зі слів хворої травму отримала в побуті, 07.03.2017р. в 14год на вул..Львівське шосе на пішохідному переході збила машина; квитанції про придбання медичних препаратів, засобів догляду, реабілітації, КТ відділу хребта на загальну суму 4299,46грн.; медичну картку амбулаторного хворого, згідно якої ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування та зверталась до травматолога 20.03.2017р., 03.05.2017р., 19.05.2017р., 03.07.2017р., 16.11.2017р..

Однак, як вбачається з вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07.03.2017р. та порушення ОСОБА_4 п.п.10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків, крововиливів м'яких тканин лівого надпліччя, лівого плеча, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, а також крововилив лівого передпліччя, який за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_4, передбачені п.п.10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв'язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме: спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1

Отже, згідно висновку судово-медичного експерта № 302 від 25.04.2017 року не виключена можливість виникнення тілесних ушкоджень у вигляді компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця, набряку мяких тканин поперекового відділу хребта, в час та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Проте, вироком суду було встановлено отримання потерпілою ОСОБА_1 зовсім інших тілесних ушкоджень.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказаний висновок судово-медичної експертизи не є категоричним, будь-яких інших, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця, набряку мяких тканин поперекового відділу хребта виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07 березня 2017 року та порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України, суду надано не було.

Не надано суду і належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач втратила працездатність внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце з вини відповідача ОСОБА_4, та втратила у звязку з цим роботу, оскільки з трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона звільнилась з роботи 13.03.2017 року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, згідно поданої заяви за угодою сторін.

А тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідачів на її користь матеріальної шкоди в сумі 4919,46грн, упущеної вигоди 112000грн. та моральної шкоди, заподіяних внаслідок отримання та лікування саме компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця, набряку мяких тканин поперекового відділу хребта, задоволенню не підлягають за недоведеність позовних вимог.

Разом з тим, враховуючи, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року, який набрав законної сили, було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_4 п.п.10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, а також легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн., яку їй спричинено моральними стражданнями, душевним та фізичним болем, перебуванням в момент аварії в шоковому стані, відчуттям безпорадності, фізичного болю та страху за здоровя.

Вказана моральна шкода підлягає стягненню з ОСОБА_4, який маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником, та якого вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування до ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» не зверталась.

У звязку з наведеним, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_4 на її на користь 10000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач ОСОБА_1 14.11.2017 року уклала договір про надання правової допомоги потерпілій від злочину № 15/11-2017 з адвокатським обєднанням «ОСОБА_2 та партнери». Згідно розрахунку витрат за правову допомогу від 21.11.2017 року, предметом правової допомоги є представництво інтересів потерпілої у суді адвокатом, в тому числі за підготовку до розгляду судової справи на підставі вироку Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2017 року. Загальна сума витрат на правову допомогу, згідно вказаного розрахунку становить 16500грн. Згідно квитанцій адвокатського обєднання «ОСОБА_2 та партнери» від 03.05.2017 р. та від 14.11.2017 року ОСОБА_1 сплатила на підставі договору № 15/11-2017р.8000грн. та 5000грн. відповідно.

Однак, як вбачається з вказаного розрахунку до витрат на правову допомогу включено: витрати за участь в кримінальній справі на досудовому слідстві та у судовому розгляді в сумі 7700грн., які не є витратами на правничу допомогу в цивільній справі в розумінні ст. 137 ЦПК України, а також витрати на канцтовари та пальне в сумі 700грн., які не підтверджені належними та допустимими доказами. Окрім наведеного, до розрахунку включено витрати повязані з підготовкою та направленням адвокатських запитів в сумі 400грн., та одночасно у розрахунку зазначені витрати на збирання доказів в сумі 1400грн., тобто двічі зазначено одні і ті ж самі витрати повязанні зі збиранням доказів. А тому, суд приходить до висновку, що відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог підлягають витрати на правничу допомогу, які складаються з: ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та визначення підстав для звернення до суду 1400грн.; збирання доказів у справі 1400грн.; формулювання позовних вимог та викладення їх у позовній заяві 2800грн.; участь у судовому засіданні - 2100грн., а разом 7700грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в сумі 398,09грн. (193419,46грн./100 = 1934,19грн.; 10000грн. / 1934,19грн. = 5,17 ; 7700грн./100х5,17% = 398,09грн.)

Керуючись ст.ст.2,12,13,76,81,82,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.22,23, 1166,1167, 1187 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Законом України №1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, 17.08.1985 р.н.( жителя: 32100, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (жительки:29000, АДРЕСА_2) 10000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, 17.08.1985 р.н.( жителя: 32100, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (жительки: 29000, АДРЕСА_2) 398,09грн.витрат на правничу допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного тексту рішення 19.10.2018 року.

Суддя: