07.08.2018
справа № 642/1596/18
провадження № 2/642/958/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Харків

Ленінський районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Бородіної О.В., за участю секретаря: Буряковської К.Є., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться вказана справа.

У підготовчому судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України, посилаючись на те, що позовну заяву подано особою, яка діє в інтересах ОСОБА_1, але її повноваження не підтверджені в порядку та на умовах ЦПК України. А саме, адвокатом на підтвердження повноважень надано до позову договір про надання правничої допомоги, замість довіреності або ордеру, як це передбачено ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Другий представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 дане клопотання підтримав у судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, заслухавши доводи сторін прийшов до наступного висновку.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Ст. 59 Конституції України гарантує кожному право на правничу допомогу. І хоча в ст. ст. 29, 59, 131-2 Конституції, ст. 15 ЦПК, ст. 16 ГПК, ст. 16 КАСУ використовується словосполучення «правнича допомога», а в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI, ст. ст. 21, 22 Закону №3460-VI, ст. 271 КУПАП, ст. 20 КПК словесна конструкція «правова допомога», та по суті обидва поняття стосуються однієї і тієї ж професійної діяльності.

Згідно частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що документами, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Під «договором про надання правової допомоги» в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI розуміється домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК).

За правилами ч. 1 ст. 27 Закону №5076-VI договір про надання правової (правничої) допомоги укладається в письмовій формі, крім випадків, коли він може укладатися усно. Випадки його укладення в усній формі перелічені в ч. 2 ст. 27 цього ж Закону.

Отже, первинним джерелом в якому визначаються повноваження адвоката вчиняти конкретні дії від імені та в інтересах клієнта у суді є саме договір як домовленість двох сторін.

Поруч з наведеним нині в ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI зазначається, що повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути посвідчені одним із таких документів: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Тобто, у вказаній нормі зазначається про різні документи, в яких може відображатися факт укладення між адвокатом та клієнтом відповідного договору.

Судом встановлено, що позовну заяву підписано представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_5, якого уповноважено представляти інтереси ОСОБА_1 на підставі договору на правничу допомогу від 02.04.2018 року. Крім того, до матеріалів позовної заяви додано копію свідоцтва від 20.12.2005 року № 1360 про право на заняття адвокатською діяльністю. У договорі визначено повноваження адвоката на представництво інтересів клієнта із усіма без виключення процесуальними правами, наданими стороні по справі положеннями чинних в Україні ГПК, ЦПК, КПК, КупАП та КАС.

За загальними правилами представництво правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана, або має право, вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Розрізняють такі види представництва: представництво, яке ґрунтується на договорі; представництво, яке ґрунтується на законі; представництво, яке ґрунтується на адміністративному акті.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обовязків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обовязків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обовязків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, про що свідчить ч.1 ст.244 ЦК. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК довіреність це письмовий документ, що видається представнику тим, кого представляють, для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1 ст.245 ЦК форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Діяльність адвоката регламентується імперативним Законом - «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Договір про надання правої допомоги відповідно до ч.1 ст.27 Закону має укладатися у простій письмовій формі, а його зміст згідно ч.5 ст.27 Закону не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Таким чином, у договорі про надання правої допомоги, адвокат з клієнтом вправі визначити повноваження адвоката на ведення справи, а сам договір і буде тією належною формою довіреності, на яку посилається законодавець у сучасній редакції ч.4 ст.62 ЦПК.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовну заяву підписано уповноваженою на те особою, яка має статус адвоката, тому її подано відповідно до вимог чинного законодавства та у цьому випадку відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 62, 257, 258. 260, 263 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Бородіна