КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Чередніченко Н.П.
№22-ц/824/904/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №752/1380/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року в справі за заявами позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У липні 2018 року позивач подала заяву про забезпечення позову, мотивовану тим, що впродовж розгляду кримінального провадження відповідач не визнавав її цивільний позов, а тому може ухилитись від належного виконання судового рішення по даній справі в разі його задоволення.

Ураховуючи наведене просила суд з метою забезпечення позову в розмірі 553682,44 грн. накласти арешт на майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, та які належать на праві приватної власності відповідачу.

Також у липні 2018 року третьою особою ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову, яку він обґрунтовував тим, що під час розгляду кримінальної справи дружина відповідача подала позов про поділ майна подружжя в якому просила визнати квартиру №2-278 в будинку №4 на вул. Регенераторна в м. Києві її особистою приватною власністю та ОСОБА_5 повністю підтримав позовні вимоги.

Під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що відповідач є громадянином Грузії, не працює, будь-яких доходів в Україні ні він ні його дружина не отримують.

З огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, просив суд до вирішення справи по суті накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в межах суми заявлених позовних вимог 553682,44 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року в задоволенні заяв позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що накладення арешту на квартиру до вирішення спору по суті не призведе до суттєвого обмеження прав відповідача на користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Посилання суду на те, що ОСОБА_3 не надано доказів наявності у власності відповідача майна не могло бути підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки позивач не має юридичних можливостей надати відповідну інформацію.

Судом не вжито будь-яких заходів з вивчення майнового стану боржника, крім того не звернуто увагу на те, що ст.151 ЦПК України не містить вимог щодо надання відомостей про майно та майнові права на які позивач просить накласти арешт.

Роздруківка відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить, що право власності на квартиру, яка придбана в період шлюбу та є спільним майном подружжя зареєстроване на дружину відповідача ОСОБА_7

Також звертає увагу на те, що оціночна вартість шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди співрозмірна з вартістю ? квартири та накладення арешту не призведе до будь-яких обмежень прав відповідача.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову та накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в межах суми заявлених позовних вимог 553682,44 грн.

Зазначає, що висновок суду навпаки підтверджує загрозу невиконання рішення суду, а не її відсутність, так як зробить будь-які заходи по стягненню неможливими.

Звертає увагу на те, що в судовому порядку, при розгляді справи за позовом про визнання квартири особистою власністю дружини ОСОБА_5, встановлено факт намагання відповідачем позбутися належного йому майна з метою унеможливлення виконання рішення суду та стягнення з нього коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так як іншого майна або грошових коштів останній не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4, як третьої особи та представника ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Звертаючись в суд з заявами про забезпечення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилалися на те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. ОСОБА_3 просила з метою забезпечення позову в розмірі 553682,44 грн. накласти арешт на майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, та які належать на праві приватної власності відповідачу, а ОСОБА_4 просив суд до вирішення справи по суті накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в межах суми заявлених позовних вимог 553682,44 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів того, що у власності відповідача є будь-яке рухоме або нерухоме майно, а також грошові кошти, які перебувають на рахунках в банківських установах та на які вона просить накласти арешт, як і не зазначено конкретний перелік майна, на яке вона просить суд накласти арешт та де воно знаходиться.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви третьої особи, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ОСОБА_4 не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що квартира, на яку він просить накласти арешт, дійсно на даний час належить на праві власності саме відповідачу, що також позбавляє можливості суд вирішити питання про забезпечення позову.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Порядок вирішення питання про забезпечення позову регулюється положеннями ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, суд в цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином законодавством передбачений обов»язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту навсемайнота грошові кошти належні відповідачу на праві власності, позивач ОСОБА_3 не вказала на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно і грошові кошти знаходяться.

ОСОБА_4 зазначаючи в заяві про забезпечення позову про те, що відповідачем та його дружиною в період шлюбу придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 просив на неї накласти арешт.

Разом з тим, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 13.02.2018 року та доданої до заяви ОСОБА_4 вбачається, що квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 28.11.2017 року. (а.с.64)

Таким чином, ОСОБА_4 не надано суду першої інстанції доказів належності спірної квартири відповідачу на праві власності.

Відсутність відомостей про конкретне майно відповідачів та його вартість не дає змогу визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача та третьої особи на те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в разі задоволення позову та вживатиме заходів щодо відчуження належного йому майна не підтверджені доказами.

Ураховуючи те, що позивач не вказав на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться, дані, щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем рішення відсутні, тому суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Також колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, оскільки ним не надано доказів, які б підтверджували, що квартира, на яку він просить накласти арешт, дійсно на даний час належить на праві власності саме відповідачу.

Крім того, ОСОБА_4 не звертався до суду з позовом до відповідача. Позивач не надала йому повноважень діяти в її інтересах.

Згідно ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, ОСОБА_4, як третя особа, яка не заявила самостійних вимог, просив суд забезпечити позов, за яким він не є позивачем.

За наведених обставин суд першої інстанції підставно дійшов висновку про відмову в задоволені його заяви про забезпечення позову.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва