Постанова

Іменем України

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 193/6/16-ц

провадження № 61-2056св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Шумської О. В. від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Ляховської І. Є., Барильської А. П., Михайлів Л. В. від 6 липня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він з 7 листопада 2015 року обіймає посаду старшого інспектора чергової частини Софіївського відділу поліції Дніпродзержинського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області (далі - Софіївський ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області).

10 грудня 2015 року о 14 год. 20 хв. по телефону до чергової частини Софіївського ВП надійшло повідомлення від чергового Дніпродзержинського ВП про те, що відповідач повідомила, що працівник поліції ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів належною їй земельною ділянкою. 10 грудня 2015 року вказане повідомлення було зареєстровано до журналу єдиного обліку Софіївського ВП.

На підставі усної заяви ОСОБА_5 та її письмових пояснень начальник Софіївського ВП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 наказом від 16 грудня 2015 року призначив службове розслідування щодо неправомірних дій працівників Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме, стосовно ОСОБА_2

Також про факт звернення відповідача 10 грудня 2015 року до чергової частини управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області з обвинуваченнями відносно позивача у вчиненні стосовно ОСОБА_5 шахрайських дій 10 грудня 2015 року було повідомлено рапортом т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_8

За результатами службового розслідування і проведеної перевірки викладених ОСОБА_5 фактів, 21 грудня 2015 року членами комісії складено висновок, затверджений начальником Софіївського ВП Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області підполковником поліції ОСОБА_7, згідно з яким шахрайських дій працівником поліції Софіївського ВП майором поліції ОСОБА_2стосовно ОСОБА_5 вчинено не було.

У зв'язку із чим позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є неправдивою та має характер наклепу, порушує його немайнові права, принижує його честь, гідність і ділову репутацію й просить суд визнати недостовірною інформацію стосовно нього, поширену відповідачем у зверненні до Софіївського ВП та управління оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області від 10 грудня 2015 року щодо заволодіння ним шахрайським шляхом земельною ділянкою, що належить відповідачу. Зобов`язати відповідача протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати інформацію, надану 10 грудня 2015 року до чергового чергової частини управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області шляхом направлення листа до т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_8 про визнання наданою відповідачем інформації недостовірною, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 тис. грн та судові витрати у справі.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь та гідність інформацію стосовно ОСОБА_9, поширену ОСОБА_5 у зверненнях до Софіївського ВП та управління оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області від 10 грудня 2015 року щодо заволодіння шахрайським шляхом ОСОБА_9 земельною ділянкою, належною ОСОБА_5, та зобов`язано ОСОБА_5 протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію, шляхом звернення до Софіївського ВП та управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області з листом про визнання інформації недостовірною. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 сплачений судовий збір у розмірі 647грн 66 коп.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив із того, що позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала в переживаннях, пов'язаних із поширенням ОСОБА_5 стосовно позивача недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію позивача в очах невизначеного кола осіб, які могли читати зазначене повідомлення.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 не довела достовірність поширеної нею стосовно ОСОБА_2 інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, тому ця інформація підлягає спростуванню і з відповідача також необхідно стягнути 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з поширенням відповідачем такої інформації.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 подала до суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки доказам у справі, не звернули уваги на те, що на її звернення в межах своїх повноважень дали відповідь працівники Софіївського ВП та комісія, яка проводила службове розслідування стосовно ОСОБА_2 Крім того, позивач не довів, що вказаною інформацією йому було завдано моральної шкоди.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини четвертоїстатті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Разом з цим, у Конституції України закріплено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55).

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Також у статті 1 КК України законодавець закріпив, що цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Згідно з частиною п'ятою статті 55 Конституції України «кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань», а статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» передбачено підстави, які дають громадянам право оскаржувати рішення, дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності.

З огляду на викладене звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом Конституції України та цивільного законодавства не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Такий же висновок зробив Конституційний Суд України в рішенні від 10 квітня 2003 року в справі № 1-9/2003.

Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383).

До того ж стаття 27 Закону України «Про звернення громадян» передбачає відшкодування особою за рішенням суду витрат у зв'язку з перевіркою звернень, які містять завідомо неправдиві відомості.

Підставою цивільно-правової відповідальності заявника, передбаченої законодавством, може бути поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя посадової чи службової особи правоохоронного органу як людини і громадянина.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 7 листопада 2015 року обіймає посаду старшого інспектора чергової частини Софіївського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області.

10 грудня 2015 року о 14 год. 20 хв. по телефону до чергової частини Софіївського ВП надійшло повідомлення від чергового Дніпродзержинського ВП про те, що відповідач повідомила, що працівник поліції ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів належною їй земельною ділянкою загальною площею 2 га, що знаходиться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. 10 грудня 2015 року вказане повідомлення було зареєстровано до журналу єдиного обліку Софіївського ВП.

За фактом повідомлення, що надійшло до чергової частини Софіївського ВП на місце пригоди була направлена слідчо-оперативна група для перевірки цього повідомлення.

10 грудня 2015 року оперуповноважений Софіївського ВП Лісний В. А. склав протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), де зазначено, що прийнято усну заяву від ОСОБА_5 про шахрайство, яка попереджена про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.

Відповідач також надала письмове пояснення по суті її заяви, де вона пояснила, що зверталась особисто до ОСОБА_2 з проханням провести розрахунок з нею за оренду земельної ділянки, а позивач відмовився розрахуватися з нею з тієї причини, що в нього немає грошей і що нібито запропонував їй розірвати договір оренди землі, а коли вона до нього приїхала додому, то він відмовився від своїх слів і віддав їй копію договору оренди землі, в якому було зазначено інший термін виплати їй орендної плати.

На підставі усної заяви ОСОБА_5 та її письмових пояснень начальник Софіївського ВП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 наказом від 16 грудня 2015 року призначив службове розслідування щодо неправомірних дій працівників Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме, стосовно ОСОБА_2

Також про факт звернення відповідача 10 грудня 2015 року до чергової частини управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області з обвинуваченнями відносно позивача у вчиненні стосовно ОСОБА_5 шахрайських дій 10 грудня 2015 року було повідомлено рапортом т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_8

За результатами службового розслідування і проведеної перевірки викладених ОСОБА_5 фактів, 21 грудня 2015 року членами комісії складено висновок, затверджений начальником Софіївського ВП Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області підполковником поліції ОСОБА_7, згідно з яким шахрайських дій працівником поліції Софіївського ВП майором поліції ОСОБА_2стосовно ОСОБА_5 вчинено не було.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанції, не звернули увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б у розумінні кримінального законодавства підтверджували завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_5 слідчому або органу дізнання про вчинення злочину,обмеживши її конституційні права, дійшли помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 712 (сімсот дванадцять) грн 43 (сорок три) коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 1000 (одна тисяча) грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк