Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 523/10129/16-ц

провадження № 61-7154св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - Товариство обмеженою відповідальністю «Одеська бутербродна компанія»,

третя особа - Одеська міська рада,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, на ухвалу Апеляційного суду Одеськоїобласті від 20 вересня 2017 року у складі судді Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська бутербродна компанія» (далі - ТОВ «Одеська бутербродна компанія», третя особа - Одеська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та визнання підстав для реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 24 травня 2016 року між сторонами у справі укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення кафе з літніми будиночками (шість штук), загальною площею 278,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На виконання умов договору вони передали ТОВ «Одеська бутербродна компанія» грошові кошти у розмірі 372 000,00 грн. Проте відповідач ухиляється оформити договір нотаріально, що є підставою для звернення до суду із цим позовом.

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень кафе з літнім майданчиком, загальною площею 278,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ними та відповідачем, та визнати за кожним по 1/2 частини вказаного нерухомого майна.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень кафе з літніми будиночками (шість штук), загальною площею 278,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належать на праві власності ТОВ «Одеська бутербродна компанія» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 червня 2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, право власності зареєстроване за відповідачем 07 серпня 2012 року, реєстраційний номер 34879961, номер запису 3830 у Книзі: 110 неж.-177., що був укладений 24 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з однієї сторони, та ТОВ «Одеська бутербродна компанія», з іншої сторони. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках право власності на нежитлові приміщення кафе з літніми будиночками (шість штук), загальною площею 278,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, щосторони вчинили правочин купівлі-продажу нерухомого майна з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним, тому позовні вимоги є законними й обґрунтованими, оскільки з 01 січня 2013 року можливе застосування вимог статті 220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Не погоджуючись із рішенням суду, заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Одеськоїобласті від 20 вересня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що апеляційну скаргу подано прокуратурою Одеської області, яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради, яка є органом місцевого самоврядування, після спливу встановленого пунктом 3 частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року одного року з моменту оголошення рішення суду.

У листопаді 2017 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Вказує на те, щоОдеська міська рада є третьою особою без самостійних вимог у справі та має право на апеляційне оскарження заочного рішення на підставі статей 27, 31 ЦПК України 2004 року, тобто як особа, яка брала участь у справі, а не як представник органу місцевого самоврядування в розумінні абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року. Крім того, заочне рішення перешкоджає виконанню рішення Господарського суду Одеської області про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Прокуратурою області вказану апеляційну скаргу на заочне рішення подано рекомендованим листом кур'єрською поштою до спливу одного року, а саме 11 серпня 2017 року, про що свідчить відповідна квитанція.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання відзиву.

У квітні 2018 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу, згідно з яким апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т. на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016 року подана до канцелярії суду 06 вересня 2017 року (№ 24754-вх. 43), тобто після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. Апеляційна скарга подана до канцелярії суду особисто співробітником прокуратури, а не надсилалася до суду поштою.

У травні 2018 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подало пояснення на касаційну скаргу, згідно з якими прокуратурою не пропущено строк для подання апеляційної скарги. Необхідність представництва прокурором інтересів держави в суді у вказаній справі обумовлено порушенням інтересів держави у земельній та містобудівній сферах.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною четвертої статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини першої статті 45 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Оскільки річний строк, передбачений частиною третьою статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженої ухвали), для прокурора, є присічним, він поновленню не підлягає.

З огляду на наведе, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з пропуском строку, передбаченого частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Разом з тим суд дійшов такого висновку, не звернувши увагу на наступне.

Встановлено, що Одеська міська рада, в інтересах якої прокурор подав апеляційну скаргу, є третьою особою у справі. Суд першої інстанції ухвалив у справі рішення 16 серпня 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Апеляційну скаргу прокурор подав 11 серпня 2017 року, тобто до закінчення річного строку на оскарження цього рішення, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням № 188493 (а. с. 42)

Доводи ОСОБА_4 та висновки суду про те, що прокурор подав апеляційну скаргу 06 вересня 2017 року, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки день подання апеляційної скарги через засоби поштового зв'язку є днем подання такої скарги у відділення поштового зв'язку, а не днем отримання судом апеляційної інстанції скарги через засоби поштового зв'язку.

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, з викладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які

знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались відповідно до національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Частинами третьою, четвертою статті 406 ЦПК Українивизначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на підставі статей 406, 409, 411 ЦПК України.

Під час нового розгляду апеляційному суду належить вирішити питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик