Постанова

іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 2/759/3009/16

провадження № 61- 1247 св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі- ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6,

відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_7,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, постановлену у складі судді Борденюка В.В., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року, постановлені у складі суддів: Барановської Л.В., Панченка М.М., Побірченко Т.І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, в якому просили стягнути компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі по 20 мінімальних заробітних плат кожному.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 порушені їх виключні майнові права на зображення персонажів - трьох козаків «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» і «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, що за авторським договором про передачу виключних прав інтелектуальної власності на об'єкти авторського права від 21 вересня 2003 року, що був укладений між ОСОБА_9 і ОСОБА_8, майнові права на зображення персонажів передані співавтору ОСОБА_8

29 червня 2016 року представником позивачів заявлено клопотання про зупинення провадження у справі в частині позову ОСОБА_5 до закінчення розгляду Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання недійсним авторського договору про передачу виключних прав інтелектуальної власності на об'єкти авторського права від 21 вересня 2003 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_5 і ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_8, про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав до вирішення справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання недійсним авторського договору про передачу виключних прав інтелектуальної власності на об'єкти авторського права від 21 вересня 2003 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини щодо можливої передачі авторських прав на використання зображення вказаних персонажів від ОСОБА_9, правонаступником якого є ОСОБА_5, до ОСОБА_8 є істотними для вирішення цієї справи і можуть вплинути на обсяг авторських прав позивачів.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року відхилено апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишена без змін.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просив ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» у разі порушення спільного авторського права кожен співавтор може доводити своє право у судовому порядку. Зупиняючи провадження у справі, судами залишено поза увагою зміст поданого суду першої інстанції клопотання, в якому він просив зупинити провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 і роз'єднати позови, проте судом першої інстанції безпідставно позови роз'єднані не були і питання про зупинення провадження у справі вирішено щодо позовних вимог обох позивачів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

29 грудня 2017 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що у березні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення компенсації за порушення авторських прав.

29 червня 2016 року представником позивачів заявлено клопотання про зупинення провадження у справі в частині позову ОСОБА_5 про стягнення компенсації за порушення авторських прав до закінчення розгляду Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання недійсним авторського договору про передачу виключних прав інтелектуальної власності на об'єкти авторського права від 21 вересня 2003 року, провадження у якій відкрито в 2015 році.

Пунктом четвертим частини першої статті 201 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення ухвали, з якого виходив суд першої інстанцій при постановленні ухвали, визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розгляд Шевченківським районним судом м. Києва справи про визнання недійсним авторського договору про передачу виключних прав інтелектуальної власності на об'єкти авторського права від 21 вересня 2003 року унеможливлює вирішення спору у справі про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав позивачів, і дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі.

Суд не погоджується з доводами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про можливість зупинення провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5, так як цивільний процесуальний закон не передбачав можливість зупинення провадження у справі в частині заявлених вимог, а у клопотанні про роз'єднання позовів представнику відмовлено.

Крім того, ОСОБА_4 набув авторські права за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, ухваленим за його позовом до ОСОБА_5 про визнання співавторства на твір.

У справі, розгляд якої став підставою для зупинення провадження у цій справі, предметом спору є договір про передачу спадкодавцем ОСОБА_5 своїх прав інтелектуальної власності ОСОБА_8 Тому вирішення справи за позовом ОСОБА_5, що розглядається у Шевченківському районному суді м. Києва, безпосередньо впливає на права, в тому числі, ОСОБА_4, за захистом яких він звернувся.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення клопотання, суди попередніх інстанцій постановили ухвали з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик