Справа № 490/7190/18
н/п 2/490/3116/2018
18 жовтня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Подзігун Г.В., за участю секретаря судових засідань Нірши Ю.Г., позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
03 липня 2018 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично там не проживає без поважних з 2008 року. Реєстрація відповідача не дає позивачу можливості оформити субсидію та призводить до сплати надмірних комунальних послуг. Тому вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням вищевказаного домоволодіння та примусово зняти його з реєстраційного обліку.
Відповідач, у встановлений йому строк, правом на подачу відзиву на позов не скористався.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою суду від 31.08.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила позов задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи (відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України), в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.
Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
ІІІ. Мотивувальна частина
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідач є сином позивача, а його проживання в будинку мало місце як члена його сім'ї. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями наданими Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області (а.с. 13) та Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (а.с. 14), а також довідкою ОСББ «КОМУНАР-8» № 116 від 15.08.2018 року про місце проживання та склад сім'ї (а.с. 5).
В судовому засіданні встановлено, що у вказаному домоволодінні відповідач не проживає з 2015 року, що, окрім пояснень позивача, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є подругою позивача ОСОБА_3 - син позивача, раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1, але протягом останніх десяти років за вказаною адресою не з`являвся, поїхав на заробітки до Чехії, його особисті речі у будинку відсутні, перешкод у користуванні будинком відповідачу ніхто не створював.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідач раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1, але протягом останніх десяти років за вказаною адресою не з`являвся, виїхав на заробітки за кордон, його особисті речі у будинку відсутні, перешкод у користуванні будинком відповідачу ніхто не створював.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД
Частина 1 статті 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Стаття 89 ЦПК України: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Стаття 47 КУ: кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частина 4 статті 156 ЖК УРСР: до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Стаття 157 ЖК УРСР: членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Частина 1 статті 317 ЦК України: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Стаття 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частина 2 статті 405 ЦК України: члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
ОЦІНКА СУДУ
Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Судом було встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.Проте, згідно наданих в розпорядження суду доказів, відповідач не проживає в належнійу позивачу квартирі з 2008 року.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.
Разом з тим, жодних доказів відповідачем, ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку суду не надано.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, об'єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за відповідачем втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права позивача.
За такого, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не є власником спірного будинку, у спірній квартирі не проживає, обслуговуванням квартири не цікавиться, його необхідно визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, тому вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд, -
ІV. Резолютивна частина
Позов - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення суду набирає законної сили, після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його було залишено в силі, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складений 24 жовтня 2018 року.
СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН