ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1929/18

Головуючий у першій інстанції - Глушко О.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/163/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державний нотаріус Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області Заремба С.А., Семенівська сільська рада Каховського району Херсонської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року (місце ухвалення - м. Бахмач, дата складання повного тексту - 27.07.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову посилалась на те, що позивач є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після смерті матері батько одружився вдруге, після смерті другої дружини він познайомився з іншою жінкою з якою невідомо чи укладав шлюб чи просто проживали разом. Перед своїм від»їздом до останньої жінки батько за життя оформив на позивача довіреність для отримання належної йому орендної плати за оренду земельних часток паю, згідно з договором з ВАТ «Бахмацьке ХПП». Батько неодноразово казав, що після його смерті дві належні йому земельні ділянки повинні належати позивачу.

В позові позивач посилається, що волевиявлення батька, який склав заповіт на користь доньки жінки, з якою проживав востаннє, не відповідало його дійсній волі, яку він неодноразово озвучував, в тому числі при свідках.

Про існування спірного заповіту ОСОБА_2 дізналася 07.10.2014 коли отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким успадкувала 1/6 частку кожної з двох земельних ділянок, але самого заповіту не бачила, з текстом не знайома.

В позові просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, згідно з яким відповідач отримала у спадщину 5/6 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1618 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 5/6 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2,9015 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які за життя батька належали йому на праві приватної власності і які знаходяться в межах Фастовецької сільської ради Бамацького району Чернігівської області.

Враховуючи заяву про зміну підстав позову позивач просила визнати недійсним заповіт складений її померлим батьком ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 04.08.2011. В обґрунтування посилалась на те, що оспорюваний заповіт посвідчувався особою без необхідного обсягу повноважень, якими вона мала б бути наділена відповідно до рішення виконавчого комітету сільської ради та не був зареєстрований в Спадковому реєстрі.

Рішенням Бахмацького районного суду від 24.07.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами скарги, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування скарги заявник посилається, що державний нотаріус Заремба С.А. допустив грубе порушення Порядку вчинення нотаріальних дій і в силу законодавчих приписів не мав права приймати від ОСОБА_3 заповіт ОСОБА_7 від 04.08.2011, інформація про державну інформацію якого була відсутня в Спадковому реєстрі.

Судом не визначені необхідні вимоги до заповіту передбачені ст.ст. 207, 1247, 1251, 1252 ЦК України. Відсутність передбаченої Законом державної реєстрації оспорюваного заповіту є підставою для визнання його недійсним.

Не звернув уваги на те, чи є посадова інструкція секретаря виконавчого комітету Семенівської сільської ради від 09.11.2010 та розпорядження від 30.12.2010 за № 76 належними та допустимими доказами.

Поданий відзив та заява позивача у справі про зміну підстав позову від 21.05.2018, подані представником, не могли бути прийняті судом, оскільки не підтверджені його повноваження, що вимагається ч. 6 ст. 178 ЦПК України.

У скарзі заявник посилається, що складання і посвідчення оспорюваного заповіту відбувалось з істотними порушеннями чинного на той час законодавства. Суду не було надано жодного доказу, який свідчив би про неможливість заповідача самостійно скласти заповіт на користь відповідача і подати його посадовій особі виконавчого комітету сільської ради у відповідності до приписів ст. 56 ЗУ «Про нотаріат».

Заповіт складено з порушенням ст. 1248 ЦК України. Не містить запису, відміток про те, що заповіт заповідачем було прочитано вголос та власноручно підписано, в ньому не зазначено, що посвідчення відбувалось вдома у заповідача, у зв»язку з хворобою або неможливістю пересування, не вказано і не пояснено причин, чому батько позбавив свою доньку обов»язкової частки у спадщині.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат ОСОБА_8 просить залишити рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 без змін, а скаргу без задоволення.

Зазначений відзив на апеляційну скаргу судом апеляційної інстанції не може бути прийнято до уваги, оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України, до відзиву не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с. 9 том 1), який за час свого життя склав декілька заповітів, а саме:

від 09.01.2001 згідно якого на випадок його смерті все своє майно заповідав своїм дітям: ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с. 138 том 1);

від 15.11.2009 заповідав земельну ділянку площею 3,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області та належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 (а.с. 173 том 1);

від 04.08.2011 в якому надав розпорядження, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати за законом на день смерті, заповів ОСОБА_3 Заповіт складено в с. Семенівка Каховського району Херсонської області, посвідчено секретарем Семенівської сільської ради Каховського району Херсонської області Мазур Л.М. Підписано гр. ОСОБА_7 в присутності вказаного секретаря. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі № 20, та стягнуто державного мита - 0,85 грн (а.с. 43 том 1).

Матеріали справи містять дві копії свідоцтва про право на спадщину за законом видані 07.10.2014 ОСОБА_2 на спадкове майно після померлого ОСОБА_7, яке складається з: 1/6 часток земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, площею 0,1618 га в межах згідно з планом, та 1/6 часток земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, площею 2,9015 га в межах згідно з планом (а.с. 10, 13 том 1).

06.12.2013 видано два свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 після померлого ОСОБА_7, згідно яких свідоцтва складаються з 5/6 часток майна ОСОБА_7, яке складається з земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Фастовецької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, площею 2,9015 га та 0,1618 га в межах згідно з планами (а.с. 53, 54 том 2).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення заповідача було вільним, зміст заповіту відповідав його волі, та заповіт було складено з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення посадовою особою органу місцевого самоврядування встановлені ст.ст. 1247, 1251 ЦК України.

Заповіт відповідно до ст. ст. 1247, 1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.( ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства(ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Спеціальною нормою, яка визначає підстави визнання заповіту нікчемним, є ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 даної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251, 1252 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що спірний заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, підлягає визнанню недійсним, з тієї підстави, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі.

Змінивши підстави позову позивачка наполягала, що форма заповіту не відповідає ст. 1247 ЦК України та заповіт був посвідчений не уповноваженою на те особою.

Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, що заповіт від 04.08.2011 складався за особистим зверненням ОСОБА_7, дієздатність якого було перевірено. Будь-яких доказів про те, що на момент посвідчення заповіту заповідач не мав повної цивільної дієздатності, у матеріалах справи відсутні. Також заповіт містить вказівку на місце та час його складання с. Семенівка Каховського району Херсонської області, 04 сепня 2011 року о 10 год 00 хв., мається особистий підпис ОСОБА_7, із зазначенням його повного прізвища та ініціалів (а.с. 43 том 1).

Згідно приписів ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Права, обов»язки та повноваження секретаря сільської ради, який є посадовою особою органу місцевого самоврядування, визначені ст. 50 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до п. 1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ від 11 листопада 2011 року № 3306/5, та положень ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» у сільських населених пунктах на уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування покладено повноваження вчинення такої нотаріальної дії як посвідчення заповітів (крім секретних).

Розпорядженням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Каховського району Херсонської області від 30.12.2010 відповідно до ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та наказу Міністерства юстиції від 25.08.1994 № 22/5 «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» було призначено уповноважену особу, яка має право вчиняти нотаріальні дії на території Семенівської сільської ради з питань, віднесених законом до відання виконкому, Мазур Л.М., секретаря сільської ради (а.с. 125 том 2).

Враховуючи викладене, спростовуються матеріалами справи доводи щодо відсутності рішення виконавчого комітету про покладення на посадову особу виконавчого комітету сільської ради обов»язків щодо вчинення нотаріальних дій, крім того суд першої інстанції обґрунтовано послався на посадову інструкцію секретаря виконавчого комітету Семенівської сільської ради від 09.11.2010 (а.с. 122-124 том 2), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, як це передбачено ч. 2 ст. 89 ЦПК України.

Не можуть бути підставою, для скасування правильного по суті рішення і посилання в апеляційній скарзі на друкування тексту секретарем сільської ради, враховуючи наступне.

У відповідності до п. 1.4 розділу ІІІ вказаного Порядку заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Судом першої інстанції встановлено, що не оспорювалось і сторонами, заповіт ОСОБА_12 надрукований за допомогою загальноприйнятого технічного засобу (комп»ютера), підписаний особисто заповідачем. В посвідчувальному написі мається запис секретаря наступного змісту: «Заповіт підписано гр. ОСОБА_7 у моїй присутності о 09 годині 50 хвилин».

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції заповіт ОСОБА_7 від 04.08.2011 зареєстровано в книзі обліку заповітів Семенівської сільської ради Каховського району Херсонської області (а.с. 176 том 1).

Згідно ч. 4 ст. 1247 ЦК України порядок державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України, в той час як імперативна норма ч. 2 ст. 210 ЦК вказує про те, що перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Порядок державної реєстрації заповітів регламентується постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі" від 11 травня 2011 р. N 491.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність дій державного нотаріуса Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області Заремба С.А., який не мав права приймати від ОСОБА_3 заповіт ОСОБА_7 від 04.08.2011, інформація про державну реєстрацію якого, як одностороннього правочину була відсутня у Спадковому реєстрі і відповідно нотаріус не мав права видавати свідоцтва про право на спадщину за цим заповітом, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не вчинення цієї дії не може бути підставою недійсності (нікчемності) заповіту, оскільки таких наслідків законом не передбачено.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 - заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Враховуючи викладене, при наявності формальних помилок при складанні заповіту, колегія суддів зауважує, що заповідач ОСОБА_7 недієздатною чи обмежено дієздатною визнаний судом не був, тому мав право на складання заповіту; заповіт має письмову форму та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування; зміст заповіту, текст якого підписаний особисто заповідачем, якому роз»яснено зміст ст.ст. 1241, 1307 ЦК України; примірник якого виданий заповідачу; зареєстровано в книзі обліку заповітів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що при складанні оспорюваного заповіту були повністю дотримані вимоги закону щодо його форми та посвідчення у відповідності до положень ст.ст. 1247, 1251 ЦК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про сумнівність того факту, що ОСОБА_7 не міг прочитати заповіт за станом здоров»я, враховуючи наступне. Як вже зазначалось, предметом даного спору є недійсність правочину через недотримання вимог законодавства України щодо форми та посвідчення заповіту.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Надані до матеріалів справи виписки з історії хвороби за 2005-2006 роки ОСОБА_7 медичних закладів, не можуть доводити обставини неможливості прочитання заповіту особисто (а.с. 139,140 том 1).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судове рішення у повному обсязі складено 29.10.2018.

Головуючий Судді: