АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1676/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Попової М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3;

представник позивача ОСОБА_4;

відповідач ОСОБА_5;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4;

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Романенко В.А. у залі Соснівського районного суду м.Черкаси 15 серпня 2018 року , повний текст рішення виготовлений 17.08.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів, - :

в с т а н о в и в :

24.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся в Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів.

Позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним та відповідачем ОСОБА_5, 05.10.2013 року було зареєстровано шлюб, укладений у Відділі реєстрації актів цивільного стану Руськополянського виконкому Черкаської області, про що зроблений актовий запис № 23.

28.09.2015 року Черкаським районним судом Черкаської області було винесено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 24 серпня 2015 року проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що підтверджується поясненнями та довідкою сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8. Також у вихованні дитини приймають участь його батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

17 червня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області винесено рішення, яке вступило у законну силу 28.06.2015 року, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь його сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що мати дитини 31.08.2015 року відмовилася від виховання дитини, при цьому написала йому розписку за участю свідка ОСОБА_11, тому в подальшому не брала участі по догляду за дитиною та утриманні сина. ОСОБА_3 зазначає, що він не може забезпечити належний рівень життя для дитини, тому вважає, що мати має сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що передбачено законом. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки він утримує дитину, то повинен бути звільнений від сплати аліментів на його утримання на користь матері з 2015 року, так як лише він займається утриманням та вихованням сина.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/ 4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24 серпня 2015 року і до повноліття дитини. Звільнити з 24 серпня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як він знаходиться з 24.08.2015 року повністю на його утриманні.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10.04.2017 року, що стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. Черкаського району, Черкаської області, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 740 грн. на користь держави. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_3 частково не згоден із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції . А саме : він не згоден з тим, що його звільнили від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10.04.2017 року, в той час як він просив суд звільнити його від сплати аліментів з 24 серпня 2015 року, тобто з того часу, як дитина перестала проживати з відповідачем ОСОБА_5, і з вказаного часу син повністю знаходиться на його утриманні. Він вважає, що в цій частині рішення суду є неправомірним, оскільки суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, суд в рішенні дійшов висновків, що не відповідають дійсним обставинам по справі, вважає позивач, а тому рішення має бути частково скасованим. Також у апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_3 надав суду достатню кількість доказів, які у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_5 саме з 24.08.2015 року не несла жодних витрат на утримання свого сина, і що дитина проживала разом з позивачем ОСОБА_3, який весь час утримував сина самостійно за власні кошти.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року скасувати частково, лише у частині щодо звільнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1 від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10.04.2017 року, що стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття дитини. Тому просить ухвалити нове рішення у відповідній частині, згідно до якого звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 24.08.2015 року, що стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Апеляційний суд приймає до уваги, що рішення суду першої частини оскаржується лише в частині звільнення ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10.04.2017 року, що стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін у судове засідання суду апеляційної інстанції.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії

Згідно до вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та під ставності позовних вимог, дійшовши висновку про звільнення ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10.04.2017 року дати ухвалення рішення органу опіки, що син проживатиме з батьком, оскільки аліменти стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, вказавши, що сторони не дійшли згоди щодо строку звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що сторони після розірвання шлюбу деякий час проживали разом, дитина також проживала з матір`ю позивача, а також суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради саме від 10.04.2017 року № 253 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, який народився 08.04.2014 року, разом з батьком ОСОБА_3. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині щодо звільнення від сплати аліментів та також частково задовольнив вимоги щодо стягнення аліментів з дати подання позову до суду, а не з 24 серпня 2015 року, як просив позивач у позові.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки обгрунтованими такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 05.10.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Русько-Полянської сільської ради Черкаського району, актовий запис № 23. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 вересня 2015 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано (а. с.2). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2015 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини « від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи неповнолітня дитина -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з батьком ОСОБА_3.

Згідно зі нормами ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобовязання піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліменти, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Судом першої інстанції вірно вказано, що дана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з вимогою про звільнення від сплати аліментів ОСОБА_3 посилався, що неповнолітній син ОСОБА_6 проживає разом з ним, та перебуває на його утриманні.

Із матеріалів справи також вбачається, що згідно даних рішення Служби у справах дітей від 10.04.2017 року № 253 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку про звільнення від сплати заборгованості по аліментам позивача ОСОБА_3 з 10.04.2017 року, взявши, як належний, чіткий та достовірний доказ рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, де чітко визначено саме з 10.04.2017 року місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що відповідач ОСОБА_5 не мала права в період з 24.08.2015 року по сьогоднішній день отримувати аліменти з позивача, оскільки жодних витрат на утримання сина не здійснювала, як і не надала доказів, що за власні кошти утримувала сина у вказаний період, є безпідставними та не доведеними , тому не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки такі доводи суперечать нормам чинного законодавства, а саме ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на момент подачі позовної заяви до суду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року було чинним, а тому підстави для його невиконання відсутні. Таким чином, доводи щодо того, що ОСОБА_5 не мала права в період з 24.08.2015 року отримувати аліменти на утримання малолітнього сина не відповідають вимогам чинного законодавства.

Посилання на розписку від 31.08.2015 року, як була написана власноруч ОСОБА_5 про те, що вона не має ніяких претензій стосовно аліментів на час проживання дитини разом з батьком та під його опікою, не може бути взята до уваги, оскільки розписка датована 31.08.2015 року. Однак, судом першої інстанції було встановлено та як вбачається із доводів апеляційної скарги, що 15.02.2016 року позивач та відповідач відновлювали шлюбні стосунки, а в період з 15.02.2016 року по 20.05.2016 року дитина мешкала разом з батьком ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_5

Таким чином, оскільки сторони після розірвання шлюбу деякий час проживали разом, дитина також проживала разом з матір`ю позивача, що було після написання вищезазначеної розписки від 31.08.2015 року, апеляційний суд дійшов висновку, що дана розписка не може бути взяти до уваги в підтвердження доводів апеляційної скарги, тому дані доводи не приймаються і підлягають залишенню без задоволення судом апеляційної інстанції .

Інші доводи апеляційної скарги, наведені представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4, не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду першої інстанції , тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Судові витрати, понесені стороною за розгляд апеляційної скарги слід залишити за особою, яка оскаржувала рішення суду, оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється та не скасовуються судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,37 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

ОСОБА_12