Справа №489/2623/17 15.01.2018
Провадження №22-ц/784/70/18
Справа №489/2623/ 17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/70/18
П О С Т А Н О В А

іменемУкраїни

15 січня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С. у приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва 10 листопада 2017 року о 09 годині 26 хвилин, у цивільній справі за позовом Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва (далі УПФУ) до ОСОБА_3 про стягнення надміру отриманої пенсії, -

в с т а н о в и л а:

09 червня 2017 року УПФУ предявило до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, відповідачу з 30 січня 2009 року було призначено пенсію по інвалідності, яка станом на квітень 2016 року становила 2 204 гривні.

Для оформлення пенсії ОСОБА_3 надав паспорт громадянина України серія ЕО номер 065143, виданий Ленінським РВ ММУ УМС України в Миколаївській області 27 грудня 1995 року та інші, необхідні для призначення пенсії документи.

Призначаючи пенсію позивач попередив відповідача про його обовязок повідомляти УПФУ про зміни, що впливають на розмір виплачуваної пенсії, у тому числі, як на думку позивача, і щодо наявності дійсного паспорту громадянина України.

Під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, наданої особами, яким було призначено пенсію, було виявлено, що паспорт ОСОБА_3, виданий 27 грудня 1995 року, було ним втрачено, у звязку з чим паспорт було визнано недійсним з 18 березня 2016 року.

Про зазначену обставину відповідач не повідомив УПФУ, у звязку з чим продовжував отримувати пенсію ще й у квітні та травні 2016 року, поки за рішення УПФУ така виплата не була припинена.

Посилаючись на викладені обставини, УПФУ просило стягнути з ОСОБА_3 надмірно отриману ним від Пенсійного фонду України 2 204 гривні пенсійних вилат за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2017 року у задоволенні позову УПФУ, через відсутність законних підстав для стягнення - відмовлено.

УПФУ подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скаргу обґрунтував невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільно-процесуального законодавства.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, оскільки суд 1 інстанції повно і всебічно зясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, та виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, а також правильно витлумачив ці норми що підлягають застосуванню до даних правовідносин дійшов вичерпних висновків, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У повній мірі оцінив дійсні обставини спору, що мали значення для вірного вирішення справи, і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відмовляючи УПФУ у позові, суд 1 інстанції виходив з того, що, визнання паспорту, що посвідчував особу відповідача, недійсним вже після призначення пенсії, не впливає на його конституційне право на пенсійне забезпечення та на правомірність отримання ним пенсії. Крім того, як на думку суду, інше суперечило б положенням ст. 1215 ЦК України.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Судом 1 інстанції встановлено і таке підтверджується доказами, які є у справі, що з 30 січня 2009 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» обгрунтиовано призначено пенсію по інвалідності у розмірі 1 130 гривень (а.с. - 15).

При оформлені пенсії та на підтвердження своєї особи, ОСОБА_3 надав паспорт громадянина України серія ЕО номер 065143, виданий Ленінським РВ ММУ УМС України в Миколаївській області 27 грудня 1995 року (а.с. 6-8).

Під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, відповідно до Постанови КМУ № 136 від 18 лютого 2016 року, було виявлено, що паспорт ОСОБА_3, виданий 27 грудня 1995 року, є недійсним з 18 березня 2016 року, про що він не повідомив УПФУ.

Рішенням УПФУ №10/3 від 25 січня 2017 року «Про утримання надміру виплачених сум пенсії» вирішено стягнути з ОСОБА_3 надмірно виплачені кошти у розмірі 2 204 гривень (а.с. 16), які вже перейшли в його приватну власність.

Оскільки той грошей у добровільному порядку не повертає, то УПФУ просив стягнути їх за судовим рішенням.

Дійсно, відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі не виконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії, пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсію. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, проводяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Статтею 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Як зазначено в ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Пенсійного фонду від 21.03.2003 року № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Відповідно до норм Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року за № 25-3 - переплата пенсії це сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії) виплачених з різних причин понад розмір, встановлений законодавством ( п. 3).

Згідно зі ст. 1212 ЦК України та п. 4 вказаної постанови суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Позивач вважає, що визнання паспорта пенсіонера недійсним у звязку з його втратою є підставою для повернення грошей, сплачених, після встановлення зазначеної обставини, а відповідача вважати особою, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), і зобовязаною повернути його потерпілому.

Між тим, з названих норм зазначеного висновку дійти неможливо.

Більше того, за ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Проте у справі немає доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у сумі 2 204 гривні, які є пенсійною виплатою. Не надано їх позивачем і до суду апеляційної інстанції, хоча то є його обовязком.

Крім того, колегія вважає, що суд І інстанції правильно вважав, що позивачем у встановленому порядку не надано доказів на підтвердження зловживання з боку відповідача, надання останнім недостовірної інформації під час оформлення права на пенсію, оскільки виплата пенсії відповідачу здійснювалась на підставі тих даних, які було надано до управління Пенсійного фонду України і які відповідали його праву на призначення пенсії по інвалідності.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності отримання відповідачем пенсії з 01 квітня 2016 по 31 травня 2016 р. не заслуговують на увагу.

Більш того, невідповідність наведених положень пенсійного законодавства вимогам Конституції України встановлена Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 р, оскільки зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому невнесення в повному обсязі відповідних змін до законодавчих актів України не відновлює дію положень, які втратили чинність на підставі рішення Конституційного Суду України.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду Миколаєва від 10 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4

________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року