У Х В А Л А

Справа № 185/7655/18

Провадження № 4-с/185/64/18

11 жовтня 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Шаповалової І.С., за участю:

секретаря судового засідання Красуцького Б.В.,

представника скаржника- адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В :

В поданій до суду скарзі ОСОБА_2 оскаржує дії державного виконавця щодо складення відносно нього постанови державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 14 лютого 2018 року ВП №39064881 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокп НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві керування транспортними засобами та постанови державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 14 лютого 2018 року ВП №39064881 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокп НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні, представник скаржника адвокат ОСОБА_1 позицію свого довірителя підтримав та просив суд задовольнити скаргу, посилаючись на обставини, викладені суду в поданій скарзі.

Від Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області надійшли письмові заперечення на скаргу.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється відвиконання зобовязань,покладених нанього судовимрішенням аборішенням іншихорганів (посадових осіб),що підлягаєпримусовому виконаннюв порядку,встановленому законом,-до виконання зобовязань абосплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобовязаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Таким чином, відповідно до зазначених вище положень закону, тимчасове обмежено боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення останнього від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, зокрема обовязків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому відповідно дост. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»(з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цьогоЗакону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон. Згідно з ч.ч. 2,4 ст.6Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Окрім цього, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, державним виконавцем не у повній мірі були дотримані вимоги Закону.

Так, відповідно до ч.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано (зокрема) в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Згідно пояснень представника заявника та тексту самої скарги, заявник працює водієм, і це є єдиним засобом до його існування.

Протилежного в ході судового розгляду встановлено не було.

За таких обставин суд доходить до висновку, що накладення спеціального тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами протирічить вимогам ч.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», і, отже, вказана постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.259 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 14 лютого 2018 року ВП №39064881 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокп НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві керування транспортними засобами.

Скасувати постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 14 лютого 2018 року ВП №39064881 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокп НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.С.Шаповалова