П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 22-1162 Головуючий у1-й інстанції - Мальцев Д.О.

Унікальний №761/44485/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства &q?лі;Київенерго&q?но; до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ПАТ &qu-s;Київенерго&quгр; пред'явило в суд позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2014 року до серпня 2017 року включно у загальному розмірі, включаючи інфляційні втрати на три відсотки річних, 43 840 грн. 65 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року позов задоволений. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 45 440 грн. 65 коп., з яких: 35 617 грн. 21 коп. - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення; 8 223 грн. 44 коп. - інфляційна складова боргу та три проценти річних; 1 600 грн. - відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.32-34).

Відзиву на апеляційну скаргу позивач у визначений судом строк не подав.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2018 року розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи згідно з положеннями ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, про що учасникам справи 10 жовтня 2018 року надіслано повідомлення (а.с.52-53).

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 є споживачем послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 та має заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2014 року до серпня 2017 року включно у загальному розмірі 35617 грн. 21 коп. Заборгованість підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Оспорюючи такі висновки районного суду відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначив, що він не є споживачем послуг, оскільки не зареєстрований за цією адресою, має постійне місце проживання в Італії. Договірних відносин із позивачем відповідач не має. Виставлені рахунки є необґрунтованими.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлений районним судом розмір заборгованості по заробітній платі є недоведеним, а надані позивачем розрахунки є арифметично недостовірними та містять суттєві суперечності, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані з огляду на наступне.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно цивільного процесуального законодавства,у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

У даному випадку на підтвердження заявлених вимог позивач надав районному суду розрахунок заборгованості за період з 01 жовтня 2014 року до 01 вересня 2017 року по особовому рахунку № НОМЕР_1, споживачем за яким є ОСОБА_4 (а.с.11). Відомості указаного розрахунку вказують на кількість спожитих Гкал, суми нарахувань за надані послуги з центрального опалення квартири опалювальною площею 120,2 м. кв. та суми оплати споживачем за надані послуги.

Відомості указаного письмового доказу відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Жодна з позицій розрахунку контррозрахунком не спростована.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи відповідача про те, що він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не є споживачем послуг з централізованого опалення, оскільки, по-перше, не зареєстрований за цією адресою; по-друге, він має зареєстроване постійне місце проживання в Італії (суд доходить висновку, що сторона має на увазі Італійську Республіку), відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

За правилами ч.3 ст. 367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках. якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що провадження у справі відкрите 11 січня 2018 року. В ухвалі про відкриття провадження суд встановив відповідачу строк для надіслання (надання) відзиву на позовну заяву, який складав п'ятнадцять днів з дня одержання копії цієї ухвали (а.с.20).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, надіслана районним судом за адресою: АДРЕСА_1, 01032, отримана ОСОБА_4 06 лютого 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23).

Отже строк надання ОСОБА_5 відзиву на позовну заяву тривав з 07 до 21 лютого 2018 року.

Матеріали справи не містять відзиву ОСОБА_4 на позовну заяву. Апеляційна скарга не містить аргументації, що такий відзив був поданий, чи щодо неможливості подання такого відзиву.

Відповідно до положень ст. 178 ЦПК у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки заперечень проти позову до суду не надійшло, районний суд дійшов логічного висновку, що відповідач не оспорює обставин, викладених у позовній заяві.

У апеляційній скарзі немає посилань на підтверджені доказами обставини неможливості подання відповідачем до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, доказів на заперечення факту належності квартири АДРЕСА_1 відповідачу. Покликання на наявність таких доказів також відсутні у апеляційній скарзі.

Водночас за правилом ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно з вимогами ст.322 ЦК власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

З огляду на вищенаведені положення чинного законодавства проживання в іншій країні не звільняє власника від обов'язку утримувати своє майно.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома