Справа № 279/2419/18
Номер рядка звіту 40
номер провадження 2/279/1251/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1А, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить зобовязати відповідача спростувати перед ОСОБА_4 поширені ним недостовірні відомості, що не відповідають дійсності і порочать її честь і гідність шляхом вибачення, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 1481,95 гривни та моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 15.03.2018 року перебуваючи на пероні Коростенського залізничного вокзалу близько 8 години 30 хвилин до неї підійшов її знайомий ОСОБА_2, який в присутності свідка ОСОБА_4 та інших сторонніх пасажирів, в ході розмови став її ображати та повідомив, що вона веде аморальний спосіб життя, перебуваючи на відпочинку в санаторії, не обходила ні одного чоловіка. В той же день, повернувшись додому у неї підвищився артеріальний тиск, вона не могла себе заспокоїти, їй боліла голова, настрій був пригнічений, порушився сон, апетит та й досі вона не може прийти до попереднього стану здоровя, оскільки зазнала приниження честі і гідності в очах її знайомих. Вказала, що являється інвалідом 3 групи загального захворювання та періодично постійно проходить курс лікування в ЦМЛ м.Коростеня, а після неправомірних дій ОСОБА_2 ще частіше стала звертатися до лікарів за медичною допомогою. Вважає, що відповідач завдав їй, як матеріальних збитків, повязаних із купівлею ліків так і моральних збитків, які полягають у душевних стражданнях та приниженні її честі і гідності.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.Відповідач надав відзив на позовну заяву.Позивачем відповіді на відзив надано не було.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві і просила його задовольнити. При цьому, вказала, щовідповідач принизив її, як жінку сказавши: «Що вона не одних штанів не минала? Хто кивне, хто махне туди і бігла», що має любовника. Курс санаторно-курортного лікування вона проходила і раніше, являється інвалідом 3 групи загального захворювання (неврологічне), перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2002 року, проходить курс лікування два рази на рік, а консультації лікаря отримує при необхідності. Ліки «Солиан» приписував їй лікар психіатр обласної Житомирської психіатричної лікарні, приймає їх постійно. В наслідок неправомірних дій відповідача вона перенесла стрес, загострилися хронічні хвороби у звязку з чим їй довелося лікуватися.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у відзиву та просили у їх задоволенні відмовити. Вважають, що позов не обґрунтований, не підтверджений належними доказами та задоволенню не підлягає.

При цьому, відповідач вказав, що будь-яких образ, нецензурної лайки на адресу ОСОБА_1 він не висловлював, голосно не розмовляв та, як жінку її не ображав. Твердження позивача у позовній заяві не відповідають дійсності, і є надуманими, оскільки навпаки ображала та принизливо висловлювалась на його адресу вона, а не він. Під час їх розмови була присутня лише ОСОБА_5, інших знайомих там не було. ОСОБА_4 присутньою не була, оскільки вона до них підійшла пізніше.

Свідок ОСОБА_5 (племінниця відповідача) пояснила, що вона була присутньою під час розмови на пероні вокзалу ОСОБА_1 та відповідача, яка мала місце 15.03.2018 року вранці, перед посадкою на електричку. Остання запитала у нього: «Чи не згоріла у нього путівка?» на, що він відповів, «А твоя не згоріла?». У відповідь вона сказала: «Не згоріла», він сказав: «Той і моя не згоріла». Їх розмова мала жартівливий характер. Ніяких образ, нецензурних слів на її адресу він не говорив, голосно не кричав та ніхто із сторонніх осіб на їх уваги не звертав.

Свідок позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, в подальшому на її виклику та допиті позивач не наполягала, погодилась на розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідка та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до положень статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим, ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

Відповідно до вимог ст.ст.275,297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до вказаної норми закону позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем внаслідок чого були порушені її особисті немайнові права.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.

У відповідності до вимог ст.ст.1166,1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільноправової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З пояснень сторін та матеріалів справи, судом встановлено, що між сторонами протягом останнього часу існують неприязні відносини. Відповідач не заперечував, що дійсно він у відсутності сторонніх осіб допустив висловлення на адресу позивача: У тебе путівка не згоріла, коли ти була у санаторію, тим самим, намагаючись припинити розмову. При цьому, позивач зверталась до нього перша і навпаки висловлювала на його адресу образи, такі, як «Він же імпотент».

Під «Честю» слід розуміти громадську оцінку соціальних, моральних і духовних якостей особи, а «Гідність» розглядається, як самооцінка особою своїх соціальних, моральних якостей, як члена суспільства.

З тлумачень «Образи» слідує, що при образі винний принижує честь і гідність потерпілого шляхом висловлювання нецензурних або брутальних слів, вчинення непристойних чи насильницьких дій (жесту та ін.) або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці потерпілого у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

В судовому засіданні позивач не визначилась, яке її право було порушено. Не обґрунтувала, які наслідки мав вислів відповідача. Не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач висловлювався на її адресу нецензурними або брутальними словами, вчиняв відносно неї непристойні чи насильницькі дії, або дав непристойну оцінку її особистим якостям чи поведінці у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Ці обставини не підтвердженні навіть поясненнями самого позивача в суді.

Також, позивачем не доведено, що вислів відповідача завдали їй моральної шкоди, порушили її особисті немайнові права, та є такими, що перешкоджають їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, погіршили суспільну оцінку її особистих якостей, а також доказів про те, що відносно неї відповідачем було поширено будь-яку іншу недостовірну інформацію, яка підлягає спростуванню.

Зважаючи на пояснення сторін та свідка дії відповідача ніяким чином не вплинули на їх думку щодо моральних якостей позивача.

З матеріалів перевірки Коростенського ВП проведеної по заяві ОСОБА_1, слідує, що між сторонами 15.03.2018 року на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, під час якого, ОСОБА_2 порушив громадський порядок. Свідків даної події не було, оскільки пояснення у них не відібрані, в протоколі про адміністративне правопорушення їх не зазначено. У своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_1 висловлювала на його адресу претензії з приводу того, що він нібито заважає їй займатись підприємницькою діяльністю. Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 за дане правопорушення накладено не було, провадження у справі закрито.

Вказане звернення і матеріали справи не містять будь-яких образливих, принизливих, брутальних чи непристойніх висловів в адресу позивача.

Свою вимогу про стягнення з відповідача заподіяної матеріальної шкоди позивач не обґрунтувала та не довела належними доказами, оскільки подані нею медичні та платіжні документи на придбання медичних препаратів не підтверджені їх медичним призначенням, проходженням даного лікування та звязком із вказаними подіями (неправомірними діями відповідача), а були придбані нею за власною ініціативою, оскільки вона являється інвалідом 3 групи, має хронічні хвороби, тривалий час перебуває на обліку у лікаря психіатра, а ліки «Солиан» приписав їй лікар психіатр обласної Житомирської психіатричної лікарні та приймає вона їх регулярно.

Відповідно до змісту вимог ст.ст.12,13,76-81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що під час судового розгляду не встановлено, що відповідачем було поширено негативну інформацію відносно позивача, що його висловлення є таким, що може вважатись недостовірною, негативною, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Висловлення відповідача на адресу позивача суд не вважає образливим для останньої і такими, які можуть бути витлумаченими, як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, а саме вживання алегорій або висловлень, які мають жартівливий відтінок, тому позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.4,12,81,263-265 ЦПК України, ст.ст.22,23,275,277,297,1166,1167 ЦК України, суд, ст.ст.21,24,32,68 Конституції України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони та учасники :

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Представник відповідача: ОСОБА_3, місце перебування: м.Овруч, вул.Т.Шевченка, 23/1, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №115 від 10.02.1994 року.

Повне рішення виготовлено 26.10.2018 року.

Суддя : Невмержицька О.А.