пр. № 4-с/759/154/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі

Головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

приватного виконавця Турчина А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича якою просить: визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо винесення 01.08.2018 р. постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 2234,40 грн. в межах виконавчого провадження № 56781143; визнати дану постанову неправомірною; зобов'язати приватного виконавця усунути порушення.

Скарга обгрунтована тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче лист №759/15553/14-ц від 17.01.2017 р., виданим Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 3304949,00 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження скаржник не отримував, проте 10.08.2018 р. отримав постанову про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій у сумі 2234,40 грн., винесена 01.08.2018 р. приватним виконавцем Турчиним А.А.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься виконавцем на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум. Оскільки оскаржувана постанова не містить інформації про повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження, у виконавця відсутні підстави та необхідність повернення авансового внеску стягувачу. Оскільки виконавцем грошових сум з боржника не стягнуто, стадія розподілу стягнутих з боржника грошових сум не наступила, а відтак у виконавця відсутні законні підстави для винесення постанови про стягнення з боржника будь-яких його витрат.

У судовому засіданні 24.09.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Турчиним А.А. надано клопотання про доручення доказів до матеріалів справи та письмові пояснення, в яких вважає, що вимоги ОСОБА_1 є незаконним, необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

16.07.2018 року приватним виконавцем керуючись вимогами ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а також повідомлено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми боргу за виконавчим документом.

Відповідно до квитанції про оплату поштового відправлення ПАТ «УКРПОШТА» 16.07.2018 р. ОСОБА_1 направлено пакет документів за штрих кодом №582, вище зазначений пакет документів повернутий ПАТ «УКРПОШТА» 17.08.2018 на адресу приватного виконавця з відміткою про закінчення встановленого строку зберігання.

23.07.2018 р. та 31.07.2018 р. на прийом до приватного виконавця з'явився ОСОБА_1 та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, проте від підпису відмовився. Приватним виконавцем складено відповідні акти.

Для використання коштів авансового внеску на потреби виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП) необхідно винести постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження для розподілу коштів авансового внеску, а відповідно до Закону всі постанови винесені приватним виконавцем повинні бути направлені сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня винесення постанови. А тому 01.08.2018 р. приватним виконавцем керуючись вимогами ст. 42 Закону, винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

У відповідності до п.2 ч.3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження: папір - 120,00 грн; копіювання, друк документів- 392,50 грн.;канцтовари - 20,00 грн.; конверти - 46,50 грн.; знаки поштової оплати (марки) - 375,40 грн.;плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 480,00 грн.;інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій - 800,00 грн.; а всього: 2 234,40 грн.

Приватний виконавець вважає, що вимоги ОСОБА_1 є незаконним, необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а дії ОСОБА_1 є спробами уникнути виконання рішенняСвятошинського районного судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за грошовим зобов'язанням грошові кошти у сумі 3 304 949,00 грн.

У судовому засіданні скаржник подав суду заперечення на клопотання приватного виконавця та підтримав заявлені вимоги та вважає, що оскаржувана постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є незаконною, оскільки стадія розподілу стягнутих з боржника грошових сум ще не наступила.

У ході судового розгляду представник заявника підтримав подану скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на незаконність дій приватного виконавця в частині винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, зазначаючи на те, що приватним виконавцем не вчинялись будь-які дії щодо виконання судового рішення, а тому підстави, визначені законом для стягнення даних коштів відсутні.

Приватний виконавець Турчин А.А. вважає вимоги ОСОБА_1 незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16.03.2015 р., яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.12.2016 р., ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 р., постановою Верховного суду від 25.04.2018 р. залишено без змін, видано 17.01.2017 р. виконавчий документ № 759/15553/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за грошовим зобов'язанням грошові кошти в сумі 3304949,00 грн. (а.с. 91-92 Том І, 104-105 Том ІІ,214-215 Том ІІ, 65-70 Том ІІІ).

16.07.2018 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчиним А.А. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від № 759/15553/14-ц від 17.01.2017 р. (а.с. 154-155 Том ІІІ). Дана постанова була направлена сторонам виконавчого провадження 17.07.2018 р. (а.с. 156 Том ІІІ).

17.07.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Турчиним А.А. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 157-158 Том ІІІ).

01.08.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Турчиним А.А. винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, тобто стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 2234,40 грн. (а.с. 161-162 Том ІІІ), яка була направлена ОСОБА_1 01.08.2018 р. (а.с. 160 Том ІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно частинами 2 та 3 статті 42 Закону витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Розділ VI Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень регулює фінансування виконавчого провадження. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 01.08.2018 р. не містить інформації про повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження. А оскільки з боржника грошові кошти не стягнуто, то стадія розподілу стягнутих з боржника грошових сум ще не настала.

Розподіл стягнутих з боржника грошових сум врегульовано розділом VI ЗУ «Про виконавче провадження». Пункт 2 ч. 1 ст. 45 цього Закону визначає, що витрати виконавчого провадження, компенсуються у другу чергу та лише за умови, що вони не покриті авансовим внеском стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, який у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 даного Закону, повертається йому при розподілі стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум у першу чергу.

За відсутності стягнутих з боржника грошових сум витрати виконавчого провадження приватного виконавця обмежені сумою авансового внеску стягувача та власними коштами виконавця.

Авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, внесені стягувачем на окремий не бюджетний рахунок, відкритий Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування, приватним виконавцем в банках до відкриття виконавчого провадження, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій в спосіб та порядок встановлений Міністерством юстиції України.

Таким чином, при пред'явленні виконавчого документу до виконання, стягувач у виконавчому провадженні зобов'язаний до заяви про відкриття виконавчого провадження та оригіналу виконавчого документу долучити квитанцію про сплату авансового внесу в розмірі встановленому чинним законодавством або документи, що підтверджують звільнення стягувача від сплати авансового внеску.

Розмір авансового внеску стягувача у відповідності до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» становить 2 відсотки суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Отже авансовий внесок стягувача, що мав бути сплачений приватному виконавцю, складає 37230,00 грн., та мав повністю покрити витрати виконавчого провадження.

Вказаним Законом введено ще одне визначення авансового внеску - додаткове авансування.

Зокрема, відповідно до статті 43 Закону, у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов'язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов'язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

Згідно частини п'ятої статті 50 Закону, у разі відсутності технічної документації на майно, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Таким чином додаткове авансування - це кошти, внесені стягувачем на окремий не бюджетний рахунок, відкритий Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування, приватним виконавцем в банках щодо відкритого виконавчого провадження, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій в спосіб та порядок, встановлений Міністерством юстиції України. Не внесення додаткового авансування стягувачем тягне за собою наслідки, встановлені законом.

Тобто, навіть нестача коштів авансового внеску стягувача не є підставою стягнення коштів виконавчого провадження з боржника на такій стадії виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, матеріалами справи не підтверджується обгрунтованість постанови приватного виконавця від 01.08.2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 2234,00 гривень, а тому вимоги про її скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд наголошує на правомірності постанови на певному, передбаченому Законом етапі виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1, в зв'язку з чим вона підлягає задоволенню.

А тому суд вважає необхідним зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича усунути дані порушення.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 42 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича задовольнити.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича щодо винесення 01.08.2018 р. постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 2234,40 грн. в межах виконавчого провадження № 56781143.

Визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича від 01.08.2018 р. про про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 2234,40 грн. в межах виконавчого провадження № 56781143.

Зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича усунути порушення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення до або через суд першої інстанції. Порядок подання апеляційної скарги діє до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць