Справа № 369/4863/18
Провадження № 2/369/2379/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Раситюк М.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом своїх прав за даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його донька ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року по 17-06.2016 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю. В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя об'єднана з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. В зв'язку з тим, що відповідач не визнає моє право на земельну ділянку площею 0,1514 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і госп.будівель та на будівельні матеріали, обладнання незавершеного будівництва житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), які куплені та збудовані за його кошти, а також особисто ним виконані будівельні та оздоблювальні роботи, змушений звернутися до суду з позовом про захист своїх прав в обраний спосіб.

Зазначив, що 13 травня 2006 року за договором купівлі -продажу Земельна ділянка площею 0,1514 га по АДРЕСА_1, що куплена на подаровані батьками ОСОБА_5 відповідно позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у розмірі 40000,00 доларів США(1044800,00 грн), оскільки на той час відповідач не мав власних заощаджень. Зазначені кошти отримані батьками ОСОБА_5 від продажу нерухомого майна, належного їм на праві власності. Проте оформлення вищезазначеної земельної здійснено на відповідача, оскільки на той час в сім`ї панувала довіра, любов та повага. ОСОБА_4 не припускав думки,що шлюб доньки може бути розірвано,вважав відповідача членом своєї сім'ї,дбав про його благополуччя як чоловіка доньки та батька онуки. Бажав розвитку молодій сім'ї ,в тому числі для створення місця проживання після переїзду до Київської області. Тому на момент купівлі-продажу не надавали особливого значення щодо оформлення земельної ділянки на відповідача.

Окрім того, в період 2007 -2009 років на спірній земельній ділянці збудовано житловий будинок, який має статус самочинного будівництва. Позивач та ОСОБА_7 є фактичними забудовниками, які за власний кошт господарським способ збудували будинок, купили будівельні матеріали та обладнання. Позивач особисто виконав значну частину будівельних робіт та оплатив роботу будівельників. Також, на підтвердження повнесенинх витрат на придбання будівельних матеріалів надав суду товарні чеки, видаткові накладні, рахунки-фактури, квитанції та ін.

Тому просив суд визнати частково недійсним у частині покупця укладений 13 травня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1514 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, посвідчений Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ященко П.В. з реєстровим № 6454, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_4. Визнати за ОСОБА_4 право власності на будівельні матеріали, обладнання незавершеного будівництва житлового будинку на земельній ділянці п АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2018 року цивільну справу залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.05.2018 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання на 02 липня 2018 року.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.05.2018 року задоволено заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт та заборону вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,1514 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

02 липня 2018 року у судовому засіданні представником відповідача подано до суду відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву. Заперечення обґрунтовані тим, що 14 липня 2004 року між ним та донькою Позивача, ОСОБА_5, було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.06.16 та змінено прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_5 На даний час у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Позивач та його дружина вчиняють неправомірні дії та перешкоджають його доступу до належного майна, що неодноразово було зафіксовано правоохоронними та іншими органами. Також з метою змусити відмовитися від належного відповідачу майна вони здійснюють на тиск шляхом вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною та її налаштуванню проти свого батька. Окрім того зазначив, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 була придбана ним за рахунок коштів, отриманих в позику у роботодавця - ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік», що підтверджується договором позики №15 від 03.05.2006 року на суму 156 000,00 грн, укладеним між ним та ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» з метою придбання земельної ділянки. Оригінал договору знаходиться у ОСОБА_5 Звернув увагу суду на той факт, що за період шлюбу працював лише він, дружина навчалася потім доглядала новонароджену дитину і тільки з 2011 року почала працювати на неповний робочий із заробітною платою 350 грн на місяць. . Тим не менше, перебуваючи у шлюбних відносинах із донькою позивача, через його велику, але безпідставну довіру до чесності родичів колишньої дружини, більшість рухомого та нерухомого майна з його згоди і за його кошти придбавалося та оформлювалося на колишню дружину та на її батьків, в т.ч. Позивача, а кошти на будівельні матеріали при будівництві будинку він особисто давав Позивачу, а той тільки їздив на їх закупку. Єдиним об'єктом власності, який був придбаний і оформлений на відповідача є спірна земельна ділянка. Позивач допомагав по будівництву, лиш будучи фізично присутнім та контролюючи роботу будівельних бригад, а також купуючи будівельні матеріали за кошти відповідача. Кошти від проданої дружиною Позивача землі у м. Івано-Франківську були витрачені ними на погашення власних боргів позивача. Звернув увагу суду також на твердження позивача про те, що кошти подаровані ним його доньці ОСОБА_5 Дане твердження суперечить змісту позову і вказує на відсутність предмету спору. Адже Позивач мав би тоді звертатися із позовом про розірвання договору дарування до своєї доньки, однак такого договору не існує. На спростування тверджень позивача про те, що у нього не було власних коштів для придбання земельної ділянки та будівництва будинку надав суду копії розписок від 30.12.2008 р., від 15.07.2009 р, 08.07.2010 р. та від 13.01.2011 р. про отримання ним на безповоротній основі валютних грошових коштів від ОСОБА_12 на загальну суму 61000 дол.США. Востаннє оригінали розписок знаходилися у ОСОБА_12, на той час директора ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік», у відповідача лише копії; довідки про доходи за 2006-2011 роки за час роботи в ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік»; довідки про доходи за 2012-2016 роки за час роботи в ДП «Сервісно- видавничий центр ДФС України» ; виписку про рух грошей на картковому рахунку ОСОБА_2 в УкрБізнесБанку за 2013 рік; виписку про прихід грошей на моєму картковому рахунку в Приватбанку в період з січня 2013 року до серпня 2015 року, яка підтверджує факт отримання мною коштів, які були його особистою власністю. Також, надані позивачем квитанції не можуть братися судом до уваги, оскільки вони свідчать про придбання продуктів та предметів особистого харчування та закупки ФОП ОСОБА_5. Таким чином, ніякого юридичного та фактичного зв'язку між придбанням спірної даної земельної ділянки та продажем Позивачем ділянки у м.Івано-Франківську не існує, а свою земельну ділянку відповідач придбав за власні кошти і до того часу, як Позивач продав належну йому на праві власності. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

В силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року по 17.06.2016 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня шлюб між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Змінено прізвище ОСОБА_5 на дошлюбне «ОСОБА_5».

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5.

13 травня 2006 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ященко П.В. та зареєстрований в реєстрі за №6454.

За цим договором ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0,1514 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і госп.будівель.

На підставі даного договору від 13.05.2006 року №6454 на ім'я ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 яким було посвідчено його право власності на земельну ділянку площею 0,1514 гектара, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і госп.будівель, (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1).

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідний правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки був вчинений у письмовій формі, та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

У позовній заяві ОСОБА_4 вказує, що саме він був фактичним покупцем у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 13.05.2006 року, оскільки подарував кошти від продажу належної на праві власності земельної ділянки доньці ОСОБА_5, яка на момент вчинення оспорюваного правочину перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вказував на відсутність на момент укладення договору у ОСОБА_2 власних грошових коштів.

Разом з тим, такі твердження не знайшли свого підтвердження при розгляді справи з огляду на нижченаведене.

З матеріалів справи встановлено, що 19 травня 2006 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0883 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №2-1022.

Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки вчинено за 36 800,00 грн.

19 травня 2006 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0913 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №2-1019.

Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки вчинено за 38 050,00 грн.

Твердження позивача, що кошти отримані ОСОБА_7 від реалізації земельних ділянок були подаровані ним доньці ОСОБА_5 для укладення оспорюваного правочину не заслуговують на увагу, оскільки оспорюваний правочин було укладено раніше.

Крім того відповідач вказує, що мав власні кошти на придбання земельної ділянки та будівництво будинку.

На підтвердження вищезазначеного відповідачем надано суду довідки про доходи, договір №15 позики від 03.05.2006 року.

Згідно довідок про доходи вбачається, що ОСОБА_2 працював в ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» з 01 червня 2004 року до 05 грудня 2011 року, отримував стабільну заробітну плату.

Згідно договору позики №15 від 03.05.2006 року відповідач ОСОБА_2 отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» безвідсоткову позику у розмірі 156 000,00 грн. Окрім того, 28 квітня 2006 року ОСОБА_5 надано письмову згоду на отримання такої позики, згода посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №1047.

З 01.08.2012 року по 21.10.2015 року відповідач ОСОБА_2 працював в Державному підприємстві «Сервісно-видавничий центр на посаді головний редактор та отримував стабільний дохід.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не є стороною спірного договору, останнім не вносились особисті кошти на виконання договору та не доведено порушення вимог законодавства з боку відповідача при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Так, положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1959р (ратифіковано Україною 17.07.1997р) визначено, що кожен, чиї права,свободи,визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний суд України у постанові від 12.06.2013 року по справі №6-32цс13 зробив наступний висновок,що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захист, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України (ст.8,9) та Конвенції мають вищу юридичну сил, а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту,тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його правопорушення та наслідком, спричиненим порушенням.

Разом з тим, позивачем в ході судового розгляду позивачем не надано належного підтвердження про порушення свого цивільного права, за захистом якого він змушений був звернутись до суду.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності - відмовити.

Повне рішення суду складено 09 жовтня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.