н/п 2/490/152/2018 Справа № 490/857/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2018 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту, третя особа Перша Миколаївська державна нотаріальна контора,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила скасувати заборону відчудження на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, накладений рішенням Народного суду Центрального району, ухвала, серія та номер: б/н від 21.03.2000 року, ухваленою суддею Народного суду Центрального району Кутовою.

Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Перша Миколаївська державна нотаріальна контора просив про розгляд справи у його відсутності та вважав позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

Позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2000 року, посвідченого на Універсальній біржі «Південь», належить квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2003 року визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири.

Як вбачається з Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно від 17.03.2015 року Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 17.01.2017 року 07.08.2006 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали, серія та номер: б/н, виданий 21.03.2000 року Народним судом Центрального району, суддя Кутова.

21.02.2018 року позивач звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу ухвали Народного суду Центрального району від 21.03.2000 року та до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про надання інформації або доступу до документу, яким накладався арешт на спірну квартиру, власником якої є ОСОБА_1

Як вбачається із листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.02.2018 року відповідно до реєстраційних даних за 1999-200 роки ухвали від 21.03.2000 року про накладення арешту відносно ОСОБА_2 не значиться.

Згідно листа Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 13.09.2018 року №1762/01-16, арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств установ, організацій, банків, ухвал рішень виконкомів тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори або вже знищені (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно - строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) три роки).

Як вбачається з довідки Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.08.2018 року, в ході перевірки в архіві суду ухвали Народного суду Центрального району від 21.03.2000 року, згідно якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, не значиться в алфавітних покажчиках.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю

У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За таких обставин, проаналізувавши встановлені у справі обставини, виходячи із таких засад цивільного законодавства, як справедливість та розумність, суд вважає за необхідне повністю задовольнити позов та зняти арешт з цього майна та заборону відчуження будинку позивача, оскільки подальше існування цієї заборони порушує її права як власника, зокрема перешкоджає розпорядженню вказаним майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_1, накладений ухвалою Народного суду Центрального району б/н від 21.03.2000 року.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354 - 355 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 11 жовтня 2018 року.

Суддя Н.П. Черенкова