П о с т а н о в а

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 344/18748/14-ц

провадження № 61-500 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Івано-Франківської установи виконання покарань (№ 12) управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року у складі суддів: Васильковського В. М., Девляшевського В. А., Малєєва А. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2008 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради гуртожитку для працівників Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області, правонаступником якого є ДПтСУ в Івано-Франківській області, присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1. Вищевказаний гуртожиток перебував на балансі Івано-Франківського слідчого ізолятора для особистого складу зі складськими приміщеннями, що підтверджується довідкою ДПтСУ в Івано-Франківській області від 28 листопада 2014 року.

Протоколом спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтСУ в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора від 28 січня 2014 року здійснено попередній розподіл житлових приміщень у будівлі відомчого гуртожитку, у тому числі попередньо закріплено за ОСОБА_4, який працював на посаді інспектора з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Івано-Франківського слідчого ізолятора, службову квартиру АДРЕСА_1 13 серпня 2014 року протоколом спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтСУ в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора відмінено попередній розподіл службових приміщень в будівлі зазначеного вище відомчого гуртожитку.

Наказом ДПтСУ в Івано-Франківській області від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звільнено у запас Збройних сил України, згідно з пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (за власним бажанням).

Згідно з заявою ДПтСУ в Івано-Франківській області від 16 червня 2015 року Івано-Франківський слідчий ізолятор ДПтСУ в Івано-Франківській області було реорганізовано в Івано-Франківську установу виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області.

Позивач вважав, що відповідачем порушено його права, оскільки ОСОБА_4 разом з сім'єю заселився у вказану квартиру гуртожитку без отримання правовстановлюючих документів, не маючи на те відповідних правових підстав та у добровільному порядку відмовляється звільнити спірну квартиру.

З урахуванням викладеного Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області просила суд виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року позов Івано-Франківської установи виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області задоволено. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач вселився до спірної квартири без отримання відповідного ордеру, чи іншого правовстановлюючого документа, тобто самоправно зайняв жилу площу у гуртожитку, унаслідок чого на підставі положень частини третьої статті 116 ЖК УРСР підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена, заочне рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову Івано-Франківської установи виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірне приміщення є гуртожитком, який перебуває на балансі позивача. Особи, у тому числі відповідач, яким попередньо було розподілено житло у цьому гуртожитку, робили там ремонт і сплачували комунальні послуги на підставі укладених з позивачем договорів про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг. Отже, такі обставини спростовують самоправність вселення відповідача у спірну квартиру, тому положення статті 116 ЖК УРСР не застосовуються. ОСОБА_4 вселився у вказаний гуртожиток без отримання відповідного ордеру, з порушення встановленого законом порядку, проте не самоправно, оскільки вселився на підставі рішення позивача, уклав з ним договір та сплачував комунальні послуги.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року, Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є ордер, який відповідачу не видавався, а, отже, ОСОБА_4 самоправно вселився у службове жиле приміщення, яким є гуртожиток, без відповідних правових підстав. При цьому проведення ремонту у займаному приміщенні не є підставою для законного проживання в ньому.

У червні 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим. Він проживав у наданому йому службовому житлі на підставі розподілу і виділення квартири, зробив ремонт і хоча ордер йому не видавався, він вселився не самоправно.

Відповідно до частини другої статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та пятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційногосуду не відповідає.

Судом установлено, що 24 липня 2008 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради гуртожитку для працівників Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області, правонаступником якого є ДПтСУ в Івано-Франківській області, присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1. Вищевказаний гуртожиток перебував на балансі Івано-Франківського слідчого ізолятора для особистого складу зі складськими приміщеннями, що підтверджується довідкою ДПтСУ в Івано-Франківській області від 28 листопада 2014 року.

Протоколом спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтСУ в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора від 28 січня 2014 року здійснено попередній розподіл житлових приміщень у будівлі відомчого гуртожитку, у тому числі попередньо закріплено за ОСОБА_4, який працював на посаді інспектора з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Івано-Франківського слідчого ізолятора, службову квартиру АДРЕСА_1

13 серпня 2014 року протоколом спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтСУ в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора відмінено попередній розподіл службових приміщень в будівлі зазначеного вище відомчого гуртожитку.

Наказом ДПтСУ в Івано-Франківській області від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звільнено у запас Збройних сил України, згідно з пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (за власним бажанням).

Згідно з заявою ДПтСУ в Івано-Франківській області від 16 червня 2015 року Івано-Франківський слідчий ізолятор ДПтСУ в Івано-Франківській області було реорганізовано в Івано-Франківську установу виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області.

Згідно з частиною третьою статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Отже, питання про виселення на підставі частини третьої статті 116 ЖК УРСР може ставитися лише в разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення (відсутність договору або ордера, а також визнання їх недійсними).

Апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону дійшов висновку про те, що відповідач, якому попередньо було розподілено житло у спірному гуртожитку, робив там ремонт і сплачував комунальні послуги на підставі укладеного з позивачем договору про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг, унаслідок чого хоча він й вселився без отримання відповідного ордеру, з порушення встановленого законом порядку, проте не самоправно.

Проте судом не враховано, що 13 серпня 2014 року за поданням прокурора відмінено попередній розподіл службових приміщень у будівлі гуртожитку, що підтверджується протоколом спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтСУ в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора від 13 серпня 2014 року.

Договір про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг від 29 квітня 2014 року, укладений між Івано-Франківською установою виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області та ОСОБА_4, не передбачає проведення ремонтних робіт у займаному приміщенні, а передбачає лише обов'язок відповідача по відшкодуванню витрат на утримання нерухомого майна та сплати комунальних послуг. Крім того, ремонтно-будівельні роботи по переплануванню приміщень спірного гуртожитку під службові квартири проводилися протягом 2011-2013 років, а відповідачу спірну квартиру попередньо розподілено лише у січні 2014 року, тобто відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_4 у цьому гуртожитку за власні кошти здійснював ремонтні роботи. Також зазначені дії не дають правових підстав для проживання у житловому приміщенні. У разі понесення затрат на його ремонт законодавство передбачає інші способи судового захисту, а не проживання в ньому.

Отже, апеляційним судом не було звернуто уваги на те, що у відповідача відсутній ордер на вселення, який є єдиною підставою для вселення.

Крім того, спірна будівля є гуртожитком для особового складу Івано-Франківської установи виконання покарань (№ 12) ДПтСУ в Івано-Франківській області, проте відповідач до числа її особового складу не входить, оскільки відповідно до наказу ДПтСУ в Івано-Франківській області від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звільнено у запас Збройних сил України, згідно з пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за власним бажанням.

У частині другій статті 132 ЖК УРСР передбачено, що працівників установ, які посилилися у гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання житлового приміщення у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Отже, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону належним чином не дослідив, чи на законних підставах відповідач вселився та проживає у спірній квартирі без ордера, а його висновки про законність підстав проживання ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні зроблені без застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що відповідач без відповідних правових підстав вселився у спірну квартиру без отримання ордеру, чи іншого правовстановлюючого документа, тобто самоправно зайняв жилу площу у гуртожитку, унаслідок чого на підставі положень частини третьої статті 116 ЖК УРСР підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Наведеним вище спростовуються доводи заперечення на касаційну скаргу у тій частині, що ОСОБА_4 вселився й проживає у спірній квартирі на законних підставах.

Згідно зі ст. 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Івано-Франківської установи виконання покарань (№ 12) управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року скасувати, заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк