Справа № 127/8883/18
Провадження № 22-ц/772/1944/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 рокуСправа № 127/8883/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

Головуючого (суддя-доповідач): Оніщука В.В.,

суддів: Медяного В.М., Якименко М.М.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2018 року, постановлене у складі судді Борисюк І.Е. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.03.2012 року відповідач отримав кредит в розмірі 2 500, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 року має заборгованість в сумі 75 548, 21 гривень. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованості у розмірі 75 548, 21 гривень за кредитним договором б/н від 07.03.2012 року, яка складається з: 1 714, 69 гривень - заборгованість за кредитом; 65 860, 21 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 899, 59 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина), 3 573, 72 гривень - штраф (процентна складова), а також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1 762, 00 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 07.03.2012 року в сумі 5 245 (п'ять тисяч двісті сорок п'ять) гривень 25 копійок, з яких: 1 714, 69 гривень - заборгованість за кредитом; 2 804, 60 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 225, 96 гривень - штраф (процентна складова); 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина).

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 63 055, 61 гривень, пені та комісії в сумі 3 899, 59 гривень та в частині штрафу (процентна складова) в сумі 3 347, 76 гривень - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 5245,25 грн. Судом враховано, процентна ставка за користування кредитом була змінена банком в порядку, визначеному Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме: з 1.09.2014 року до 34,80 %, а з 1.04.2015 року до 43,20%, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни процентної ставки за користування кредитом, тому позивачем не правомірно змінювалась процентна ставка протягом усього періоду нарахування процентів, відтак до стягнення з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30,00 % річних за весь період, що було погоджено сторонами під час укладення договору. У зв'язку з чим, розмір заборгованості про процентам, що підлягає стягненню з відповідача станом на 28.02.2017 року за користування кредитом становить 2804,6 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені та комісії суд виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії відбулося за вчинення дій, відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Окрім цього, із наданого позивачем розрахунку, не можливо встановити розмір нарахованої комісії та розмір нарахованої пені, оскільки нарахування комісії та пені за кредитним договором б/н від 28.05.2012 року здійснено в одній загальній колонці розрахунку заборгованості «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)».

ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині незадоволених вимог щодо нарахованих процентів. В іншій частині рішення просить залишити без змін.

Подана апеляційна скарга мотивована тим, що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Отже, виходячи з обізнаності відповідача з умовами та правилами і тарифами, які разом з заявою, підписаною позичальником складають кредитний договір, невиконання відповідачем передбаченого цим договором обов'язку отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, не є підставою вважати, шо Банк не виконав свого обов'язку про повідомлення клієнта про зміну тарифів. Виписка про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам є каналом інформативного повідомлення клієнта, який офіційно передбачений умовами договору в якості обов'язкового. Застосування ПАТ КБ «ПриватБанк» інших засобів комунікації для передачі клієнту інформації зокрема про збільшення процентної ставки є правом Банку.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, 07.03.2012 року ОСОБА_3 погодився з тим, що Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг (а.с. 7-32).

Відповідно до п. 1.1.2.5. умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

З анкети-заяви від 07.03.2012 року вбачається, що відповідачу виготовлялась і видавалась банком платіжна картка кредитка «Універсальна».

Як слідує з матеріалів справи, між сторонами кредитного договору від 07.03.2012 року було визначено застосування тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (ПАТ «ПриватБанк») банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 07.03.2012 року станом на 31.03.2018 року становить 75 548, 21 гривень, з яких: 1 714, 69 гривень - заборгованість за кредитом; 65 860, 21 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 899, 59 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина), 3 573, 72 гривень - штраф (процентна складова). (а.с. 5-6)

Такий розрахунок заборгованості не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 28.05.2012 року, апеляційний суд вважає обґрунтованим, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, який не відповідає ст.1056-1 ЦК України.

Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд.

Зокрема, відповідно до п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період по 31.03.2018 року виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 % річних, що за наведеним судом першої інстанції розрахунком становить 2 804,60 грн. Вказаний розрахунок АТ КБ «Приватбанк» не спростовано.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені комісії та штрафів рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції надає оцінку оскаржуваному судовому рішенню виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Аргументи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.М. Медяний

/підпис/ М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук