Справа № 464/5169/18
пр.№ 2/464/1662/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2018 м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.,

секретар судового засідання Комарницька Р.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів про зняття арешту з майна,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 10.09.2018 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить зняти арешт з 1/4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця в ході виконання виконавчого листа №1-379 від 26.01.2004 р., реєстраційний номер обтяження №2821930.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їй на праві спільної сумісної власності із її чоловіком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. З метою оформлення спадщини, що утворилась після смерті чоловіка, 26.04.2018 р. звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту на вказану частку в квартирі, однак отримала відмову. Із листа начальника Сихівського відділу ДВС м.Львів Бассараба Т.Ю. їй стало відомо, що вказаний арешт накладено у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа №1-676 від 26.01.2004 р. ДВС у Галицькому районі. Проте, ознайомившись із матеріалами кримінальної справи №1-676, вироком по якій ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 2 ст. 272 КК України та засуджено на три роки позбавлення волі із позбавленням права займатись діяльністю з виконанням робіт з підвищеною небезпекою і за ч. 2 ст. 367 КК України на три роки позбавлення волі із позбавленням права займатись діяльністю з виконанням робіт з підвищеною небезпекою на три роки зі штрафом у розмірі 2300 грн., виявила, що в матеріалах такої не було жодного документу стосовно виконавчого провадження. Окрім цього, вказує, що її чоловік ОСОБА_4 на час накладення арешту працював та мав заощадження на банківському рахунку, а відтак мав фінансову можливість сплатити штраф згідно вироку суду. З врахуванням наведеного, вважає, що арешт на майно накладений з порушеннями чинного законодавства та переконана, що державний виконавець в даному випадку перевищив свої службові повноваження, що позбавляє її реалізувати своє право на спадщину.

Ухвалою від 11.09.2018 р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України даний спір є малозначним.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, що відповідають змісту позовної заяви, просять позов задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 від 19.09.1981 р., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованих шлюбних відносинах із 19.09.1981 р. (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 26.12.2017 р. Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у виконавчому провадженні, де стороною ВП є ОСОБА_4, державним виконавцем накладено арешт на 1/4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження 2821930 по виконавчому листу №1-676, 26.01.2004 р. (а.с.10-11 - копія листа).

Відповідно до листа начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 07.06.2018 р., у такому зазначено норму законодавства, якою передбачено перелік підстав зняття виконавцем арешту, а також за рішенням суду. Окрім цього, зазначено, що в даному випадку відсутні підстави для скасування арешту (а.с.10-11).

Окрім цього, із листа начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Титли І.М. від 10.09.2018 р., скерованого адвокату ОСОБА_2, вбачається, що матеріали виконавчого провадження з виконання якого було внесено запис про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження №2821930 - знищено у зв'язку із закінченням строку зберігання (а.с.35-36).

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до положень ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника,

скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що виконавче провадження завершене та знищене, продовження дії арешту на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 порушує права позивача, як спадкоємиці щодо володіння, користування та розпоряджання майном, а також з врахуванням того, що відповідачем не надано доказів підставності арешту на даний час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263 - 265, 280 - 289 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зобов'язати Сихівський відділ державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт з 1/4 квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця в ході виконання виконавчого листа №1-379 від 26.01.2004 р., реєстраційний номер обтяження №2821930.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1

Відповідач: Сихівський відділ державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ідентифікаційний код юридичної особи 35009295, м.Львів, пр.Червоної Калини, 109.

Повний текст судовогго рішення складено 19.10.2018.

Головуючий Б.Р. Мичка