Справа № 465/6263/16-ц
Провадження № 2/463/435/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Франківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з останнього на її користь майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 5443,22 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.06.2015р. приблизно о 13.15 год. в м. Львові на перехресті вул. Личаківська Короленка відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача. На місце пригоди прибули працівники поліції та в їх присутності учасники ДТП погодились щодо обставин події, а саме, що ДТП відбулась з вини відповідача, внаслідок чого було складено європротокол. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», до якої звернулась позивач з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 становить 13 343,22 грн., а витрати на проведення експертних досліджень 600 грн. Страхова компанія відповідача лише частково відшкодувала завдану шкоду у сумі 8500 грн. 11.07.2016р. звернулась до відповідача з листом-вимогою про необхідність виплати різниці між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням, а саме 4843,22 грн. вартості матеріальних збитків та 600 грн. витрат за проведення експертного дослідження. Відповіді на такий лист не отримала у звязку з чим просить стягнути такі суми в примусовому порядку.

Крім того, внаслідок ДТП їй було завдано моральної шкоди. Зокрема, зазнала сильного болю, через що переживала побоювання за своє життя, здоровя, отримала переляк, не могла певний час користуватись транспортним засобом, хоча такий був необхідним, затрачала час для відновлення пошкодженого автомобіля, ініціювала спілкування з страховою компанією, що не давало адекватних результатів. Все вище перелічене в сукупності завдало душевних страждань і переживань, у звязку з чим просить стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2017р. метаріали справи передано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова.

В процесі розгляду справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.05.2018р. до участі в справі залучено як третю особу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Визначено третій особі строк для надання пояснень щодо позову. Крім того, витребувано у третьої особи для огляду в судовому засідання оригінали або належно завірені копії матеріалів страхової справи по факту згаданої вище ДТП.

Письмового відзиву на позову заяву відповідач не скерував.

Повноважний представник третьої особи направив до суду пояснення щодо позову, в яких зазначає, що 06.07.2016р. між позивачем і страховою компанією було укладено протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, за умовами якого сторони досягли згоди, що вартість страхового відшкодування становить 8500 грн., яке повністю виплачено позивачу, що свідчить про виконання страховою компанією своїх зобовязань за договором страхування. Позиції щодо підтримання або заперечення позову не виловлює, а справу просить розглядати за відсутності представника третьої особи.

Позивач в судове засідання не зявилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Повноважний представник останньої скерував до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1, повноваження якої підтверджуються належною довіреністю від 26.09.2018р., в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечила. Сам факт ДТП, яка сталась з вини відповідача не заперечує, однак відповідальність, за шкоду, завдану відповідачем повинна нести страхова компанія. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, її обґрунтованість також заперечує, оскільки подія є страховою і позивач отримала страхове відшкодування в розмірі, який особисто погодила. Просить в задоволеНні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 24.06.2015р. приблизно о 13.15 год. в м. Львові на перехресті вул. Личаківська Короленка відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент ДТП, У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи МВС України про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Факт ДТП, що сталась з вини відповідача учасниками справи визнається та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно належним чином засвідченої копії полісу АІ/5125336 від 22.04.2015р. (а.с.95), на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з страховим лімітом 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну потерпілого та 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілого.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 203/09-15 від 24.09.2015р. (а.с.5-9), вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 в цінах на момент завершення експертизи становить 13 343,22 грн.

В свою чергу, згідно протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 06.07.2016р. (а.с.97), позивач як потерпіла, а також третя особа як страховик узгодили, що розмір страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка відбулась 24.06.2015р. за участю автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача становить 8500 грн. Після підписання цього протоколу та сплати грошової суми в розмірі 8500 грн. позивач підтвердила, що не може мати до страховика матеріальних та моральних претензій, а розмір страхового відшкодування, встановлений за домовленістю сторін є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні.

Відповідно до копії платіжного доручення № 46392 від 07.07.2016р. (а.с.98), вказана сума страхового відшкодування повністю перерахована на рахунок позивача, який зазначено в протоколі узгодження розміру страхового відшкодування.

Страхова сума, згідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування випадки. Перелік цих підстав наведено у ст. 37 Закону.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Під час розгляду цивільної справи № 755/18006/15-ц ОСОБА_4 Верховного суду на основі аналізу зазначених норм в п. 56 постанови від 04.07.2018р. дійшла висновку про те, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, ОСОБА_4 Верховного Суду зазначила, що покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тому, ОСОБА_4 Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, оскільки у страховика відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виникало підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, які передбачені у ст. 37 Закону і сума завданої шкоди знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика, підстав для покладення на відповідача обовязку відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування суд не вбачає і тому, в задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відмовляє.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, суд в її задоволенні також відмовляє та враховує наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Можливість відшкодування потерпілому моральної шкоди страховим передбачена у ст. ст. 23, 26-1, 27 цього Закону, за змістом яких страховик відшкодовую лише моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Оскільки в справі яка розглядається моральна шкода повязана з пошкодженням майна, а позов предявлено безпосередньо до винуватця ДТП, спірні правовідносини регулюються загальними нормами про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум ВСУ в. п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За логікою ВСУ, яка узгоджується з приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести факт завдання моральної шкоди та її розмір.

Доказів про втрати немайнового характеру, виходячи з порушень, які допущені по відношенню до позивача суду не надано, тоді як з іншої сторони, шкода, розмір якої позивач особисто погодила їй була одразу відшкодована.

Крім того, враховується характер порушень, які допущені відповідачем і які стали причиною ДТП, а саме те, що позивач стояла в потоці транспортних засобів, тоді як відповідач не розрахував габарити свого транспортного засобу під час повороту ліворуч та внаслідок цього здійснив зіткнення. Саме зіткнення, відповідно до схеми місця ДТП (а.с.96зв.) було дотичним і загрози життю чи здоровю позивача не створювало.

Також враховуються той факт, що за наслідками ДТП відповідач визнав одразу свою вину та сприяв позивачу в отриманні страхового відшкодування тоді як остання, незважаючи на наявність висновку про вартість відновлювального ремонту в розмірі 13 343,22 грн., який складено на її замовлення ще 24.09.2015р., особисто 06.07.2016р. погодила розмір страхового відшкодування в сумі 8500 грн.

На думку суду, вказані обставини в сукупності свідчать про відсутність у позивача втрат немайнового характеру і за відсутності будь-яких інших доказів про протилежне суд в задоволенні цієї вимоги також відмовляє.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст.12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 509, 526, 625, 979-982, 984, 993, 1167, 1187, 1194 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.10.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.