АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/2290/17 Головуючий суддя І інстанції Караченцев І. В.
Провадження № 22-ц/790/476/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 635/2290/17 за позовом ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року (суддя Караченцев І.В.),-

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що наказом директора радгоспу імені ОСОБА_2 Харківського обласного обєднання «Харківплодоовочгосп» № 145 від 18.04.1989 «Про виділ земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» йому виділено за рахунок земель вільного присадибного фонду ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку. Посилаючись на те, що на вказаній земельній ділянці за власні кошти та власними силами у 2009 році ним було збудовано житловий будинок та господарські будівлі, які згідно з технічним висновком ТОВ «Харківреконструкція» відповідає вимогам архітектурних, будівельних, санітарних та пожежних норм, позивач просив на підставі ст.ст. 331, 376 ЦК України визнати за ним право власності на житловий будинок літ. А-1 (загальна площа 145 кв.м., житлова площа 34,7 кв.м.), який складається з 1 житлової кімнати (житлова площа 34,7 кв.м.), коридору площею 4,5 кв.м., кухні площею 10,9 кв.м., сан.вузла площею 3 кв.м., передпокою площею 13,2 кв.м., веранди літ. а площею 6,8 кв.м., гаражу площею 48,6 кв.м., входу в підвал площею 1,5 кв.м., підвалу літ. ПД площею 21,8 кв.м., а також визнати право власності на ганок літ.а1, вбиральню літ. Б, ворота №1, хвіртку №2, огорожі №3 та №4, колонку літ. К, яму для відходів №1, вбиральню літ. Б., що знаходяться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Вільхівка, вулиця Озерна, 38.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу директора Радгоспу імені ОСОБА_2 Харківського обласного об'єднання «Харківплодоовочгосп» №145 від 18.04.1989 року «Про виділ земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку в с. Вільхівка за рахунок земель вільного присадибного фонду (а.с.4).

На виділеній земельній ділянці за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Вільхівка, вулиця Озерна, 38, позивачем було самочинно побудовано житловий будинок.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених ст. 376 ЦК України підстав для визнання в судовому порядку за ОСОБА_1. права власності на обєкт самочинного будівництва.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком з наступних підстав.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з розясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Як убачається із матеріалів справи рішенням Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області від 17 травня 2016 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо земельної ділянки № 38 по вул. Озерній в с Вільхівка Харківського району Харківської області.

Отже, встановивши, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, оскільки здійснено без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, без отримання дозволу на будівництво, та за відсутності доказів надання у встановленому законом порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно, а також наявності рішення компетентного органу про відмову у прийнятті закінченого будівництвом обєкту в експлуатацію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦК України підстав для визнання в судовому порядку за ОСОБА_1 права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_3