АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1140/18 Справа № 194/913/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № CL-304/020/2008 від 22.02.2008 року, відповідач ОСОБА_2 22.02.2008 року отримав кредит у розмірі 10000 доларів США, зі сплатою процентної ставки 11,49 відсотків, строком до 23.02.2015 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором, 22.02.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-304/020/2008. Невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1. кредитного договору дає право банку достроково вимагати боргових зобовязань за кредитом у позичальника. Враховуючи ту обставину, що позичальник порушував вимоги умов кредитного договору, а саме не виконує належним чином, в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитним договором, станом на 28.03.2016 року утворилась заборгованість в сумі 4965,61 доларів США (129452,49 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 28.03.2016р.) грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 4642,75 доларів США (121038,03 грн.), заборгованість по відсоткам у сумі 322,76 доларів США (8414,46 грн.), яку позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судом встановлено, що 22.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір № CL-304/020/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000 доларів США, для купівлі автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, зі сплатою процентної ставки 11,49 відсотків, строком до 23.02.2015 року (т.1 а.с. 15-18).

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 22.02.2008 року було укладено договір поруки № SR-304/020/2008, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (п. 1.1 ст. 1).

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, акту приймання-передачі кредитного портфелю від 27.06.2012 року, укладених між ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки (т.1 а.с. 27-38).

Умови зазначеного договору ОСОБА_2 належним чином не виконував, у наслідок чого станом на 28.03.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 4965,61 доларів США (129452,49 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 28.03.2016р.) грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 4642,75 доларів США (121038,03 грн.), заборгованість по відсоткам у сумі 322,76 доларів США (8414,46 грн.) (т.1 а.с. 14).

Відповідно до п. 1.9.1 частини № 2 Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових чи інших зобовязань за цим договором. При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до Застереження 2, частини № 2 Кредитного договору, у п. 1.9 зазначено, що вимога вважається надісланою, а відкликання здійсненим в день їх направлення на адресу Позичальника, що зазначена в цьому договорі, за допомогою поштового звязку. До направлення вимоги чи відкликання на адресу Позичальника поштою прирівнюється також і їх вручення Позичальнику чи його представнику (в тому числі особам, що мешкають разом з позичальником) під розписку (т.1 а.с. 17).

20.02.2012 року ПАТ «ОТП Банк» надіслав на адресу відповідача ОСОБА_2 досудову вимогу за вих. № 22-2/775332 про дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь позивача суми кредиту в розмірі 4642,75 доларів США, суми відсотків за користування кредитом у розмірі 134,84 доларів США, суми пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 1150,24 грн., суми штрафу в розмірі 75 грн. (т.1 а.с. 60, 66).

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що дійсно отримав дану досудову вимогу 25.02.2012 року, про що свідчить його письмова заява від 26.09.2017 року (т.1 а.с. 91).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Однак у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 20 лютого 2012 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 1.9.1 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 20 лютого 2012 року вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Позичальник мав повністю повернути кредит і сплатити відсотки протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Вимоги позивача відповідачем не виконано.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» змінило строк виконання основного зобовязання за кредитним договором, відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору, на 26.03.2012 року (30 календарних днів з моменту отримання вимоги відповідачем), то саме з 27.03.2012 року, відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника про дострокове повернення кредитних коштів, та обчислення встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку для предявлення вимог до боржника, тобто відповідача ОСОБА_2.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Після зміни строку виконання зобовязання до 27 березня 2012 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 1.9 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Судом встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з цим позовом 03.08.2016 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Як зазначалося вище, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 22.02.2008 року було укладено договір поруки № SR-304/020/2008, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (п. 1.1 ст. 1).

Статтею 4 договору поруки № SR-304/020/2008 від 22.02.2008р. встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки видно, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (ст. 4 договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Оскільки позивач змінив строк виконання основного зобовязання за кредитним договором, відповідно до п. 1.9.1 кредитного договору, на 26.03.2012 року (30 календарних днів з мопозивач менту отримання вимоги відповідачем) та не предявив вимогу до поручителя протягом строку 6 місяців з цього часу, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволені позовних вимог до поручителя ОСОБА_3

Приймаючи до уваги вищевикладене, судом першої інстанції надана належна правова оцінка встановленим обставинам справи та ухвалено рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що в договорі поруки визначена дата повернення кредитних коштів, якою і визначено строк дії поруки, тому дія поруки має обраховуватися з цого часу не можуть бути прийнті до уваги, оскільки в ст. 4 договору поруки визначено, що порука діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Таким чином, судом першої інстанції правильно застосовано норми ст.559 ЦК України та встановлено, що порука за договором № SR-304/020/2008 від 22.02.2008р. є припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню, не можуть бути прийняті до уваги, окільки кредитором було змінено строк виконання основного зобовязання та заявлено вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості, тому усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ в справі № 6-1174цс16.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого апеляційним судом не встановлено.

Отже, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_4