Справа № 750/7235/18
Провадження № 2/750/1900/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Чернігів

ДЕСНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІГОВА

в складі судді Коверзнева В. О.,

учасники судового процесу:

секретар судового засідання - Скакун М. Ю.,

представник позивача - адвокат ОСОБА_1,

представник відповідача (Чернігівської міської ради) - Кулешова М. А.,

представник співвідповідача (Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради) - Гаєва М. С.;

розглянув у відкритому судовому засіданні (в порядку загального позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернігівської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1.1. 16.07.2018 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом і, уточнивши 18.09.2018 року раніше заявлені вимоги, просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради (далі - відповідач) та Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (далі - співвідповідач) щодо нездійснення компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, наданих КП «Чернігівводоканал» і ПАТ «Облтеплокомуненерго», які перевищують соціальні нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»;

- стягнути з відповідачів на її користь 4258 грн 64 коп. в якості компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховано на підставі рішень виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14.04.2014 № 112 та від 20.04.2017 № 181 і фактично сплачено за період з 01.11.2016 року по 27.03.2017 року включно.

1.2. В обґрунтування позову зазначила, що рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14.04.2014 № 112 та від 20.04.2017 № 181 затверджено норми витрат води, які перевищують нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова), що потягнуло за собою додаткове нарахування позивачу за період з 01.11.2016 року по 27.03.2017 року включно 1540 грн 11 коп. за послуги, надані КП «Чернігівводоканал», і 2718 грн 53 коп. за послуги, надані ПАТ «Облтеплокомуненерго», а всього 4258 грн 64 коп.

Посилаючись на положення пункту 31 Постанови, яким передбачено компенсацію за рахунок місцевих бюджетів громадянам, які мають субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, позивач просить стягнути понесені витрати з відповідачів.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Представник позивача у судовому засіданні пред'явлений позов підтримала і наполягала на задоволенні.

2.2. Представник відповідача позов не визнала вказуючи на те, що чинне законодавство України не визначає механізм відшкодування громадянам таких витрат, не містить положень, які прямо покладають обов'язок по відшкодуванню додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг саме за рахунок міських бюджетів. Також зазначила, що у відповідача відсутні правові підстави для відшкодування позивачу додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг й з тих підстав, що співвідповідачем не було розроблено і не подано на затвердження відповідну програму. Представник вважає, що Чернігівська міська рада в цій справі є неналежним відповідачем і, за вказаних у сукупності обставин, просила в задоволенні позову відмовити.

2.3. Представник співвідповідача позов теж не визнала. Вона пояснила, що співвідповідачу з міського бюджету не виділялися кошти на компенсацію громадянам додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що виключає його відповідальність.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ЯКІ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Позивач є інвалідом ІІ групи і як соціально незахищена особа в період з листопада 2014 року по січень 2018 року отримувала субсидію на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 12-20).

3.2. Як випливає з позовної заяви та матеріалів справи (а.с. 4, 5, 8-11), рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14.04.2014 № 112 та від 20.04.2017 № 181 затверджено норми витрат води, які перевищують нормативи, встановлені Постановою, що потягнуло за собою додаткове нарахування позивачу за період з 01.11.2016 року по 27.03.2017 року включно 1540 грн 11 коп., які сплачено нею на користь КП «Чернігівводоканал», і 2718 грн 53 коп., які сплачено на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго», а всього 4258 грн 64 коп.

3.3. 30.01.2018 року позивач звернулася до Чернігівського міського голови із заявою, в якій просила компенсувати їй понесені витрати за рахунок коштів місцевого бюджету (а.с. 6, 7).

Подану заяву було переадресовано для розгляду по суті КП «Чернігівводоканал», який листом від 12.02.2018 року повідомив про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що відповідні видатки не передбачені міським бюджетом (а.с. 8).

ІV. РЕЛЕВАНТНІ НОРМИ ПРАВА, ЩО РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Пунктом 31 Постанови встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї Постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів.

Правовий аналіз зазначених положень Постанови дає підстави для висновку, що обов'язок компенсації громадянам, яким призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води, здійснюється за рахунок місцевого бюджету того органу місцевого самоврядування, який затвердив норми споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, встановлені Постановою.

Зазначений висновок суду випливає й з того, що чинний Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) не містить норм, які передбачають можливість фінансування рішень органів місцевого самоврядування за рахунок органів місцевого самоврядування вищого рівня або іншої територіальної громади.

За таких обставин, твердження представника відповідача про те, що чинним законодавством України не покладено на відповідача обов'язку компенсації позивачеві додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи за рахунок коштів міського бюджету - є такими, що не узгоджуються з приписам пункту 31 Постанови, а тому не приймається судом до уваги.

4.2. Відповідно до статті 5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно з частинами першою, другою статті 11 Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи; виконавчі органи є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ч.1 ст. 16 Закону).

Пунктами 22, 23 статті 26 Закону до виключних повноважень відповідача віднесено затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

4.3. Таким чином, не вирішивши питання компенсації позивачеві додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2016 року по березень 2017 року включно в сумі 4258 грн 64 коп., відповідач допустив протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача в сфері соціального захисту.

Водночас, як випливає з матеріалів справи (а.с. 71), відповідач не має відкритих рахунків та не обслуговується в Управлінні Державної казначейської служби у м. Чернігові Чернігівської області, що унеможливлює реальне стягнення з нього заборгованої з виплати позивачеві суми компенсації.

4.4. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 р.) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Афанасьєв проти України» вказане на те, що засіб захисту прав повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Враховуючи специфіку організації фінансової діяльності Чернігівської міської ради, суд, з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини, вважає необхідним застосувати інший спосіб захисту прав позивача - шляхом зобов'язання відповідача в місячний строк від дня набрання цим рішенням законної сили ухвалити рішення про виділення співвідповідачу з міського бюджету грошових коштів в сумі 4258 грн 64 коп. для компенсації позивачеві додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2016 року по березень 2017 року включно, а співвідповідача - виплатити вказану суму позивачу протягом 5 банківських днів від дня їх фактичного надходження.

4.5. Оскільки співвідповідач не вчиняв бездіяльності, пов'язаної з виплатою позивачеві грошової компенсації, яка йому відповідачем не виділялася, у задоволенні вимог про визнання бездіяльності співвідповідача протиправною слід відмовити.

Таким чином, пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

с у д в и р і ш и в:

позов задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо нездійснення компенсації ОСОБА_4 додаткових витрат у сумі 4258 грн 64 коп. на оплату житлово-комунальних послуг, наданих КП «Чернігівводоканал» і ПАТ «Облтеплокомуненерго», які перевищують соціальні нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Зобов'язати Чернігівську міську раду (місце знаходження: м. Чернігів, вул. Магістрацька, 7) протягом одного місяця від дня набрання цим рішенням законної сили, ухвалити рішення про виділення Управлінню житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради з місцевого бюджету 4258 грн 64 коп. для компенсації ОСОБА_4 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язати Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (місце фактичного знаходження: м. Чернігів, вул. Реміснича, 19; ) виплатити ОСОБА_4 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) 4258 грн 64 коп. в якості компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг - протягом 5 банківських днів від дня їх фактичного надходження з місцевого бюджету.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев