Номер провадження: 22-ц/785/2344/18
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» про захист прав споживачів та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до КП «Теплопостачання міста Одеси», ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», КП ЖКС «Черьомушки» про захист прав споживача та зобов'язання вчинити певні дії, яку було уточнено, та просив суд визнати заборгованість перед підприємством «Теплопостачання міста Одеси» за послуги з централізованого опалення квартири за адресою: м АДРЕСА_1, що виникла за період часу до 09 квітня 2015 року в сумі 10291,83 (десять тисяч двісті дев'яносто одна грн. 83 коп.) гривень такою що виникла у попередніх власників зазначеноі квартири; зобов'язати КП «Теплопостачання міста Одеси» виключити із суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з централізованого опалення належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період часу до 09 квітня 2015 року в сумі 10291,83 (десять тисяч двісті дев'яносто одна грн. 83 коп.) гривень, та не включати такий борг до суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з теплопостачання квартири в майбутньому; визнати заборгованість перед ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» за послуги з водопостачання за адресою: м АДРЕСА_1, що виникла за період часу до 09 квітня 2015 року в сумі 5357,53 (п'ять тисяч триста п'ятдесят сім грн.. 53 коп.) гривень такою що виникла у попередніх власників зазначеної квартири; зобов'язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» виключити із суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з водопостачання належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період часу до 09 квітня року в сумі 5357,53 (п'ять тисяч триста п'ятдесят сім грн. 53 коп.) гривень, та не включати такий борг до суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з теплопостачання квартири в майбутньому; визнати заборгованість перед КП ЖКС «Черьомушки», за комунальні послуги за адресою: м АДРЕСА_1, що виникла за період часу до 09 квітня 2015 року в сумі 1092,24 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дві грн.. 24 коп.) гривень такою, що виникла у попередніх власників зазначеної квартири; зобов'язати ЖКС «Черьомушки» виключити із суми заборгованості ОСОБА_2 за житлово-комунальні послуги належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період часу до 09 квітня 2015 року в сумі 1092,24 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дві грн. 24 коп.) гривень, та не включати такий борг до суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги з теплопостачання квартири в майбутньому. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати на правову допомогу, які згідно розрахунку визначено у розмірі 4960 грн. 80 коп.

ОСОБА_2 вказує, що він є власником квартири у АДРЕСА_1 з 09 квітня 2015 року Позивач звертався до відповідачів з вимогою проведення перерахунку його особового рахунку з моменту його вступу у право власності, однак ТОВ «Інфоксводоканал» у задоволенні вимог відмовило, інші відповідачі відповіді не надали.

До придбання квартири позивач не був її власником та не являвся споживачем послуг, не вчиняв правочинів щодо зобов'язання сплати боргу по оплаті послуг попереднього власника.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник КП «Теплопостачання м. Одеси» проти задоволення позовної заяви надав письмові заперечення, у яких вказав, що обов'язок переконатись про відсутність боргу з оплати лежить на особі, яка придбала квартиру. Невиконання цього обов'язку породжує у нового власника обов'язок оплати в сумі, визначеній по особовому рахунку в повному обсязі, незалежно від часу виникнення заборгованості. Якщо у нового власника виникли несприятливі наслідки, він може задовольнити свої вимоги від попереднього споживача в порядку регресних вимог. Судове засідання просив проводити без його участі.

Представник КП ЖКС «Черьомушки» у судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У наданих письмових запереченнях у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Зазначив, що позивач за власним бажанням набув у власність нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та став правонаступником попередніх власників в тому числі в частині виконання зобов'язань.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на 09.04.2015 року становить 5357,53 грн. Наявність заборгованості попереднього власника не порушує прав споживача, а оскарження, списання, виключення частини заборгованості з підстав, вказаних позивачем, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту цивільних прав. Виключення частини заборгованості з особового рахунку позбавить відповідача права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Прийняття рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року у задоволені позову відмовлено повністю.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судове засідання, призначене на 17.01.2018 року, сторони у справі не з'явились. ОСОБА_2, ТОВ «Інфокс» були належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, про сповіщення інших учасників справи з поштового відділення відсутня будь-яка інформація.

17.01.2017 року о 09:32 годині надійшло клопотання ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи, оскільки ОСОБА_2 перебуває у відрядженні у м. Київ для забезпечення судових засідань у Господарському суді м. Києва. Вказане клопотання не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що судова повістка про виклик до Господарського суду м. Києва відсутня.

Більш того, колегія суддів наголошує на тому, що у відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме у ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить 16741,60 грн, що є менше ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційну скаргу можливо розглядати взагалі без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 22.01.2018 року, про що зазначено у вступній частині постанови апеляційного суду Одеської області.

Враховуючи вищевказані обставини, керуючись приписами статтей 368, 369, 372 ЦПК України, заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі: свідоцтва від 19.03.2015 року № 160, яким визначено належність ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності 5/8 частин вказаної квартири (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №35146057); договору купівлі-продажу від 09.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі № 208, згідно з яким ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 3/8 частин зазначеної квартири (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_1). (а.с. 55-56, 117-119)

У вказаному договорі купівлі-продажу від 09.04.2015 року продавець ОСОБА_4 засвідчив, що вказана частка квартири на момент відчуження боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена.

Відповідно до рахунку-повідомлення міського єдиного розрахункового центру «ГЕРЦ» заборгованість за квартирою АДРЕСА_1 значиться: станом на 01.03.2015 року СДПТ 904,30 грн., вивіз сміття 123,50 грн., опалення 9778,94 грн., газ 307,60 грн., всього 11114,34 грн., холодна вода 5411 грн.; станом на 01.04.2015 року СДПТ 953,24 грн., вивіз сміття 130,00 грн., опалення 10375,03 грн.; газ 307,60 грн., всього 11765,87 грн., холодна вода 5402,19 грн.; станом на 01.05.2015 року СДПТ 2099,67 грн., вивіз сміття 429,00 грн., опалення 10587,52 грн., газ 353,25 грн., всього 13469,44 грн., холодна вода 5432,55 грн. (а.с. 6-8)

В цих рахунках-повідомленнях зазначається прізвища, ім'я та по батькові боржників, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з якими договірні відносини не розірвані.

Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 51226407 від 20.05.2016 року відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу № 521/1537/15-ц, виданого 23.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованості по сплаті комунальних послуг у розмірі 5383,98 грн. (а.с. 88)

06.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з вимогою провести перерахунок його особового рахунку, та не нараховувати борги попередніх власників. (а.с. 10)

У відповіді від 28.08.2015 року № Ф-347 ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» повідомлено, що ОСОБА_2 набув право власності на зазначену квартиру за власним бажанням, тим самим став правонаступником попередніх власників в тому числі в частині виконання зобов'язань. Про персоніфікований характер зобов'язання свідчить наявність особового рахунку, оформленого на ОСОБА_2 (а.с. 12)

10.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до КП «Теплопостачання м. Одеси» з вимогою про відключення його від системи гарячого теплопостачання, проведення перерахунку його особового рахунку за опалення та гаряче теплопостачання з моменту вступу його у право власності, не нарахування боргів попередніх власників. (а.с. 9)

15.10.2015 року вх. № 1048 з заявою про вимогу перерахунку особового рахунку та не нарахування боргів попередніх власників позивач звернувся до КП ЖКС «Черьомушки». (а.с. 11)

Відповіді від останніх двох відповідачів ОСОБА_2 не отримав.

Між сторонами по справі виникли майнові цивільні відносини щодо постачання та споживання послугами, які регулюються ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про захист прав споживачів», «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Тому об'єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що згідно ст. 509 ч.ч. 1, 2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року № 630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. (справа № 6-20 цс 11 Верховного Суду України, рішення прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Стаття 360-7 ЦПК України)

Договір про надання послуг між ОСОБА_2 та відповідачами не укладався. На ім'я позивача відкритий особовий рахунок. Такі дії породили між сторонами у справі правові відносини щодо надання житлово-комунальних послуг. В цих відносинах ОСОБА_2 є одночасно і кредитором, і боржником. Позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачами їхніх обов'язків, як це передбачено ст. ст. 526 і 530 ЦК України. ОСОБА_2 та його представником не були названі суб'єктивні права або інтереси споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачами по справі.

Вимоги п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п. 6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перетворювальний позов направлений на зміну правовідносин, а саме в такому позові позивач просить суд змінити існуюче між ним і відповідачем матеріальне правовідношення. Судом першої інстанції правильно встановлено, що ні договором, ні судовим рішенням, між сторонами по справі не встановлені правовідносини, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, яка утворилась внаслідок невиконання зобов'язань попередніми власниками квартири.

Посилання сторони позивача на ті обставини, що відповідна заборгованість утворилась внаслідок невиконання зобов'язань попередніми власниками квартири суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки фактично позивачем ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред'явлення до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до набуття ним права власності на вказану квартиру.

За правовою природою позовні вимоги ОСОБА_2 є запереченнями проти неіснуючих позовних вимог до нього.

Частиною 2 ст. 14 ЦК України, встановлено, що особа, не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Право обліку заборгованості за надання житлово-комунальних послуг належить відповідачам. Оскільки списання будь-яких сум заборгованості є правом, а не обов'язком відповідачів, позовні вимоги про розподіл особового рахунку за послуги водопостачання між колишнім та дійсним власником, а також зобов'язання не включати у особовий рахунок позивача заборгованість по сплаті послуг, яка виникла до 09.04.2015 року, не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позовна вимога щодо не включення боргу до суми заборгованості ОСОБА_2 за послуги в майбутньому протирічить не тільки вищезазначеним, нормам права, а й ст. 3 ЦПК України( в редакції, яка діяла на момент розгляду справи), за змістом якої кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З наведеної імперативної процесуальної норми вбачається, що рішення (ухвала) суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України. Захист прав свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановлення судом факту їх порушення. Чинним законодавством України не передбачено захист прав та інтересів на майбутнє.

Діями відповідачів не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не були позбавлені можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково.

Сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачами зазначених послуг.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив у позові у зв'язку з його недоведеністю. У зв'язку з цим, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивача з відповідача присудженню не підлягає.

Згідно ч.1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

В ст.ст. 20, 21 Закону № 1875-IV передбачені обов'язки споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Положеннями ч.5 ст. 26 Закону № 1875-IV передбачено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін, а також ч. 1 ст. 641 ЦК України відповідно до якої пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Таким чином, у разі коли виконавець не підготувлює та не укладає із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання, який відповідає вимогам типового договору, таке право споживача підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_2 при подачі свого позову та апеляційної скарги не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 22.01.2018 року