Справа № 338/605/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/122/18
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1- ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 08 серпня 2018 року, у складі судді Круль І.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Старобогородчанської сільської ради, управління Держкомзему у Богородчанському районі, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконними рішень та свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Старобогородчанської сільської ради, управління Держкомзему у Богородчанському районі про визнання незаконними рішень та свідоцтв про право власності, визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивувала тим, що в 1999 році померла її мати ОСОБА_7, після смерті якої залишився житловий будинок по АДРЕСА_1. В спірному будинку вона проживала до 2005 року, тобто відповідно до вимог ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, прийняла спадщину після смерті матері.

З метою складення заповіту у квітні 2016 року вона передала документи які залишив її покійний син ОСОБА_5 - дочці ОСОБА_2 для оформлення права власності на будинок та земельну ділянку, яка повідомила, що правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 виготовлені на ім»я ОСОБА_5

Посилаючись на те, що виконком Старобогородчанської сільської ради неправомірно прийняв рішення про оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку на її сина ОСОБА_5, оскільки вона, як спадкоємець першої черги, фактично вступила в управління спадковим майном після смерті матері ОСОБА_7 та являлась головою зазначеного двору, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Старобогородчанської сільської ради від 10.06.2008 р. № 53 та видане на його підставі свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 від 26.02.2009 р.; рішення сесії Старобогородчанської сільської ради від 26.08.2010 року № 441-32/2010 та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1; визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області; зобов'язати виконком Старобогородчанської сільської ради, у встановленому законом порядку передати у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1981 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивач просила поновити строк звернення з позовом до суду, оскільки про порушення своїх прав дізналася в квітні 2016 року.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 14 червня 2016 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Богородчанського районного суду від 08 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено в зв'язку зі спливом позовної давності.

На дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт зазначила, що суд не дав належної правової оцінки тому, що про порушення свого права на спадщину вона дізналася у квітні 2016 року.

Як людина похилого віку, яка має неповну середню освіту та не має юридичної освіти, не могла передбачити, що сільська рада в порушення вимог закону може видавати акти на право власності, оформлення яких потребує прийняття спадщини, у зв»язку з цим не могла припустити, що її покійний син оформив право власності на спадкове майно на себе, а не на позивачку.

Незнання цивільного законодавства призвело до пропущення строку звернення до суду. Вважає, що наведені нею обставини є підставою для поновлення строку звернення останньої з даним позовом за захистом порушених прав та законних інтересів.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи скарги з наведених у ній мотивів.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечила вимоги апеляційної скарги посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Представник Старобогородчанської сільської ради та представник Управління Держкомзему у Богородчанському районі, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що сплив позовної давності щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про застосування якої заявленої представником третіх осіб є підставою для відмови у задоволенні позову.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 1999 році померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка проживала в будинку АДРЕСА_1. Станом на час смерті ОСОБА_7 до 21 вересня 2005 року в даному будинку проживала позивач ОСОБА_1 що підтверджується записами в погосподарській книзі Старобогородчанської сільської ради та не заперечується сторонами.

Судом встановлено, що після вибуття ОСОБА_1 з господарства, згідно з записами погосподарської книги Старобогородчанської сільської ради за 2006 - 2010 роки, головою господарства зазначена ОСОБА_2 в господарстві, крім неї, були зареєстровані ОСОБА_8, 1981 р.н. (син) та ОСОБА_5, 24.11.1961 р.н.(брат).

Рішенням сесії Старобогородчанської сільської ради від 30 травня 2008 року відповідно до поданих заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - у ОСОБА_2 вилучено земельну ділянку площею 0,1981 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та надано ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1981 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1.1.-309/16 від 08.12.2017 року, проведеної експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру - рукописний напис (основний текст) заяви від 30.05.2008 року до сесії сільської ради від імені ОСОБА_2 у якій вона просить «переписати» тобто надати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 на її брата ОСОБА_5 виконані ОСОБА_2 (а.с.142-149 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Старобогородчанської сільської ради від 10 червня 2008 року визнано за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно - будинковолодіння по АДРЕСА_1, та видано на його підставі свідоцтво про право власності на зазначене будинкволодіння.

На підставі рішення сесії Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району від 26 серпня 2010 року ОСОБА_5 видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1981 га по АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_5 - син позивача ОСОБА_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нью-Йорк, США, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1, а.с.13). Згідно довідки Богородчанської селищної ради від 22 грудня 2015 року № 2877 виданої ОСОБА_3, її померлий чоловік ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 26.02.2009 року по 29.07.2015 року, але постійно проживав у США. За вказаною адресою на день його смерті постійно проживала та була зареєстрована мати: ОСОБА_1 (а.с.113 т.1).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5

З огляду на те, що відповідно до записів погосподарських книг за господарством в с. Скобичівка головою якого була ОСОБА_9 обліковано житловий будинок загальною площею 45 кв.м. і станом на час смерті ОСОБА_9 у 1999 році у вказаному будинковолодінні проживала її дочка позивач ОСОБА_1, яка відповідно до положень ч.1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 р.) та п.1.ч.1 ст. 549 цього Кодексу (чинних станом на час відкриття спадщини) як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління спадковим майном, тобто прийняла спадщину.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1 з часу смерті її матері ОСОБА_7 з 1999 року по 2016 рік як спадкоємець першої черги не оформила право на спадщину, натомість за її згоди оформленням документів на спадкове майно займався син позивача ОСОБА_5

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив пояснення ОСОБА_1 про те, що вона вважала що оформлення правовстановлюючих документів син здійснює на її ім»я, оскільки вона не видавала довіреності на здійснення ОСОБА_5 таких повноважень. Крім того встановлено, що у ОСОБА_1 знаходилися оформлені на ім»я її сина ОСОБА_5 правовстановлюючі документи як на будинковолодіння так і на земельну ділянку, який останній раз приїжджав в Україну у 2012 році.

З огляду на те, що ОСОБА_2 погодила вилучення з її користування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, з позовної заяви, пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_2 вбачається, що оригінали документів (свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння, технічний паспорт на домоволодіння, державний акт на право власності на земельну ділянку), копії яких додано до позовної заяви, з 2012 року постійно знаходилися в квартирі АДРЕСА_2, де позивач зареєстрована та фактично проживає , то слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 за життя сина ОСОБА_5 знала та не заперечувала щодо оформлення правовстановлюючих документів на його ім»я.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч.ч.3-5 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник третіх осіб адвокат ОСОБА_4 року заявила про застосування позовної давності.

Питання щодо поважності причин пропущення позовної давності, тобто наявності обставин, які з об»єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що позивач не позбавлена була можливості знати про стан своїх майнових прав та звернутись за захистом порушених прав в межах позовної давності, а звернувшись до суду з пропуском позовної давності будь-яких переконливих, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності такого пропуску суду не надала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач людина похилого віку, не має юридичної освіти та не могла припустити, що її покійний син оформив право власності на спадкове майно на себе, а не на позивачку не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що у розпорядженні ОСОБА_1 з 2012 року перебували оригінали правовстановлюючих документів на будинковолодіння та земельну ділянку, що знаходяться за адресою по АДРЕСА_1 видані на ім»я її сина ОСОБА_5, позивач не навела обставин які б унеможливлювали чи істотно утруднювали своєчасне подання позову про захист порушеного права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 08 серпня 2018 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко