Номер провадження: 22-ц/785/5225/18
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Калараш А.А.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, про визнання автомобілю спільною сумісною власністю, про стягнення компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Кисельова В.К. 27 лютого 2018 року в м. Одеса о 16:55 год.,-

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1., ОСОБА_3. про встановлення факту проживання однією сім'єю, про визнання автомобілю спільною сумісною власністю, про стягнення компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності посилаючись на те, що вона, ОСОБА_2 у січні 2005 року познайомилась з ОСОБА_1., з яким почала зустрічатися.

21 листопада 2005 року, позивачка зробила перший рейс на кораблі MSC «Simfonia» спільно з ОСОБА_1 що підтверджується відповідним сертифікатом. Крім того, вони проживали разом в одній каюті.

З 09 квітня 2006 року позивачка спільно з ОСОБА_1. почали проживати разом за адресою АДРЕСА_1. При цьому, вони проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, та вели спільне господарство. 06 червня 2006 року на кораблі MSC «Musica» разом з ОСОБА_1. позивачка здійснила другий рейс, що підтверджується відповідним сертифікатом. При цьому, вони проживали на судні разом.

З жовтня 2006 року позивачка спільно із відповідачем переїхали до її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2. Даний факт підтверджується спільними фотознімками, а також показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_8, яка є інвалідом дитинства, страждає на важку форму цукрового діабету, що підтверджується посвідченням від 06 жовтня 2009 р. серії ААБ №. 233006.

В період з 01 жовтня 2007 року по 21 квітня 2008 року позивачка разом з відповідачем знаходились на судні МSС«Ohenestra» та проживали в одній каюті, що підтверджується відповідним сертифікатом. Весь цей час вони вели спільне господарство, та заробляли гроші, що підтверджується відповідним сертифікатом.

08 серпня 2009 року, між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у першому Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №624.

Позивачка стверджує, під час їх спільного проживання вони за спільні кошти придбали автомобіль NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, який був зареєстрований на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, виданого 02 вересня 2009 року в МРЕВ №2 УДА1 УМВС України в Одеській області.

Позивачка посилалась на те, що відповідач, з метою уникнення поділу майна, переоформив автомобіль за договором купівлі-продажу на свою матір ОСОБА_3. При цьому, вона не надавала відповідачу згоду на продаж автомобілю, а також не отримувала жодної компенсації під час його продажу (т. 1 а.с. 2-4, т. 1 а.с. 22-25, т. 1 а.с. 102-106, т. 1 а.с. 213-217).

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2. про поділ майна, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року шлюб було розірвано. ОСОБА_1 стверджує, що за час сумісного життя подружжям було набуто спільне майно, а саме: ліжко двоспальне - 1 600,00 грн.; письмовий стіл - 3 500,00 грн.; скляна тумба під телевізор - 4 500,00 грн.; кушетка для депіляції - 1 500,00 грн.; меблі в прихожу - 3 900,00 грн; доска для праски - 350,00 грн.; шафа-купе- 3 000,00 грн.; телевізор «Samsung» - 2 500,00 грн.; газова варочна поверхня «Pyramida» - 2 300,00 грн.; пральна машина «Indesit» - 4 200,00 грн.; ноутбук Асer - 2 500,00 грн.; праска «Philips» - 500,00 грн.; електричний чайник «Scarlett» - 500,00 грн.; електрична м'ясорубка «Kenwood» - 3000,00 грн.; блендер «Braun» - 500,00 грн.; набір ложки, виделки, ножі «Bachmayer Solingen» - 3 000,00 грн.; набір каструль «Bachmayer Solingen» - 3 500,00 грн.; умивальник для кухні - 450,00 грн.; фільтри для очистки води «AquaKut» - 1 700,00 грн.; люстра - 500,00 грн.; соковижималка - 500,00 грн.; мобільний телефон «Samsung» А5 - 5 200,00 грн.; фен «Remington» - 700,00 грн.; керамічний обігрівач - 900,00 грн. Всього на загальну суму 50 800,00 грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2. з донькою проживали за адресою: АДРЕСА_3, і спільно користувалися майном, що є їх спільною сумісною власністю.

ОСОБА_1 стверджує, що коли він перебував за кордоном, у вересні 2016 року, ОСОБА_2. разом з донькою переїхали проживати в квартиру своєї матері, розташовану за адресою: АДРЕСА_4. За твердженням відповідача, позивачка ОСОБА_2. вивезла всі меблі, побутову техніку та інше майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, не попереджаючи свого чоловіка ОСОБА_1.

Поділити добровільно майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2. не бажає, як і не погоджується на грошову компенсацію вартості частки ОСОБА_1. у праві спільної сумісної власності на майно (т. 1 а.с. 44-47).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року по справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу (т. 1 а.с. 225-226).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_2. задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_1. однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006 до часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_1., тобто до 08 серпня 2009 року. Визнано, що автомобіль NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, є спільним сумісним майном ОСОБА_2. та ОСОБА_1. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов

НОМЕР_2 у розмірі 92 695 гривень, витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 2 476 гривень, судовий збір у розмірі 926 гривень 95 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 96 097 гривень 95 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_1. залишено без задоволення (т. 1 а.с. 254-260).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2., ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом не було враховано, що ОСОБА_1 знаходився у рейсі у наступні періоди: 06 червня 2006 року по 29 січня 2007 року, з 15 квітня 2007 року по 21 квітня 2008 року, з 03 вересня 2008 року по 07 червня 2009 року. Вказане, як вважає апелянт, спростовує викладені у позовній заяві ОСОБА_2. доводи. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що спірний автомобіль був придбаний ним 05 травня 2008 року за власні грошові кошти, що підтверджується довідкою з ТОВ «Автотех» від 18 травня 2016 року №8, та довідкою-рахунком серії ЦРБ №220600 (т. 2, а.с. 1-4).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006 до 08 серпня 2009 року.

Вищевказаний факт підтверджується:

- особистими поясненнями позивачки ОСОБА_2, яка пояснила, що у січні 2005 року вона познайомилась з ОСОБА_1 з яким почала зустрічатися. Вона спільно з відповідачем декілька разів перебувала у рейсі на суднах, при цьому, вони проживали в одній каюті та у них фактично виникли сімейні відносини. Крім того, з квітня 2006 р. сторони разом стали проживати у її знайомої ОСОБА_7.;

- поясненнями свідка ОСОБА_7., яка пояснила, що ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 проживали у її квартирі, вони вели спільне господарство, спільно ходили на ринок, спільно готували їжу. Крім того, вона знає, що сторони спільно проживали в одній каюті на судні, спільно ходили у рейси. В її квартирі вони прожили приблизно два місяця, після чого відправились у рейс. Після повернення з рейсу, ОСОБА_2. повернулась до батьків в м. Кілія. Після народження дитини, ОСОБА_1 переїхав до Кілії, після чого сторони продовжили спільно проживати. В жовтні 2007 р. ОСОБА_2. вимушена була піти у рейс до ОСОБА_1., оскільки він наполягав на тому, що необхідно придбати автомобіль, зробити ремонт в квартирі;

- поясненнями свідка ОСОБА_6., який пояснив, що ОСОБА_2. та ОСОБА_1 почали зустрічатись з 2005 р., після чого вони спільно проживали у ОСОБА_7.. В 2006 р. сторони спільно ходили у рейс, після чого повернулись у Кілію. Після народження дитини проживали спільно у м. Кілія у батьків ОСОБА_2. Вони спільно лікували дитину у лікарні. Крім того, ОСОБА_1 попросив у матері ОСОБА_2. дозволу на те, щоб вона приглянула за дитиною, а ОСОБА_2. вийшла в рейс, з метою отримання коштів на ремонт в квартирі та на придбаня автомобілю. Після повернення з рейсу, сторони спільно проживали у брата ОСОБА_1. В 2008 р. вони повернулись до м. Одеса, після чого придбали автомобіль та зареєстрували шлюб;

- спільними фотографіями (т.1, а.с.30-33, 136-137)

- копіями документів про працевлаштування (т.1, а.с.68-71)

Суд обґрунтовано прийняв до уваги показання вищевказаних свідків, та критично поставився до пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11. та ОСОБА_12

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила, що знає ОСОБА_1. з 90-х років. В квартирі за адресою: АДРЕСА_3, проживала його мати та тітка, після чого ОСОБА_3 придбала дачу та переїхала, а ОСОБА_1 став самостійно проживати в квартирі. Після проведення ремонту в даній квартири стала проживати ОСОБА_2. з дитиною. В той же час, свідок не пам'ятала. в якому році переїхала в квартиру позивачка, та зазначила, що до народження дитини вона її не бачила.

Свідок ОСОБА_10. пояснила, що ОСОБА_2. вона побачила лише, коли дитині було 2-2,6 року до цього часу вона її не бачила. В той же час, в якому році в квартиру за адресою: АДРЕСА_3, заїхала ОСОБА_2., вона не пам'ятала.

Свідок ОСОБА_11. пояснив суду, що він є другом ОСОБА_1. Він знає, що ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 узимку 2005 р. у барі. Після чого, вони спільно зустрічались, проте це було лише відпочинком для ОСОБА_1., оскільки інших жінок у нього також було забагато. Після народження дитини він став її хресним. В 2009 р., коли вирішувалось питання щодо лікування дитини, повстало питання про одруження сторін, а також реєстрацію за місцем проживання дитини. Він також знає, що кошти на автомобіль ОСОБА_1 заробив самостійно. Свідок також пояснив, що не вважає, що взаємовідносини сторін були сімейними.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що в 2003 р. вона познайомилась з ОСОБА_1., оскільки вони працювали на одному судні. Після чого, вони зустрічалась тривалий час, про наявність ще й ОСОБА_2. вона не знала, проте знала, що у ОСОБА_1 багато жінок. Вона також знає, що ОСОБА_1 був пригнічений, колі дізнався про вагітність однієї з його жінок, проте одружитись він не збирався. Крім того, весь час він проживав з матір'ю.

Суд обґрунтовано критично поставився до пояснень вищевказаних свідків. Так, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10. не пам'ятали, з якого часу ОСОБА_2. та ОСОБА_1 стали проживати спільно, лише пов'язували знайомство після того, як побачили дитину. Свідок ОСОБА_11. є другом відповідача, окрім того, він не надав конкретних пояснень щодо спільного проживання сторін. Свідок ОСОБА_12 не проживала спільно з ОСОБА_1., крім того, їх взаємовідносини мають особистий характер.

Колегія суддів вважає, що що показання вищевказаних свідків не суперечать факту спільного проживання сторін, наявності між ними усталених сімейних відносин.

Суд дійшов вірного висновку, що саме характер дій відповідача, а також події у житті сторін, свідчать про поступове виникнення сімейних відносин. Так, є очевидним фактом, що сторони з 2006 р. фактично стали тривалий час перебувати разом, після чого спільно працювали та проживали разом під час роботи, спільно знімали квартиру, а також наступна вагітність позивачки та згодом народження дитини, батьківство якої визнав відповідач, свідчать про усталеність взаємовідносин сторін, наявність елементів сімейних взаємовідносин.

Крім того, 08 серпня 2009 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований у першому Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №624.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за можливе встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2006 до часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 тобто до 08 серпня 2009 року.

Частиною 1 ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При цьому, ч. 2 цієї статті встановлено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у виниклих правовідносинах між сторонами, можливо застосувати положення ч. 1 ст. 74 СК України, оскільки сторони в спірний період проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, мали спільний бюджет.

Матеріалами справи встановлено, що 02 вересня 2009 р. сторони придбали автомобіль NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, який був зареєстрований на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, виданого 02 вересня 2009 року в МРЕВ №2 УДАІ УМВС України в Одеській області.

Враховуючи, що сторони у вищевказаний час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд обгрунтовано визнав, що автомобіль NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, був спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно ч.2 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання

шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС, територіального сервісного центру № 5147 від 25 квітня 2017 р. №328 вбачається, що автомобіль NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, був перереєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 623/01/5147/2016 від 12 квітня 2016 р. (т.1, а.с. 201-211).

У наданих Регіональним сервісним центром в Одеській області МВС, територіальним сервісним центром № 5147 документах не міститься інформації щодо надання згоди позивачкою ОСОБА_2 згоди на продаж автомобіля.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала того факту, що письмової згоди на продаж автомобіля ОСОБА_2. не надавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суд дійшов вірного висновку, що в даному випадку відчуження автомобіля NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, повинно було здійснюватись на підставі письмової згоди ОСОБА_2., оскільки автомобіль був спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників,

якщо річ є неподільною.

У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2. в частині стягнення грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя, виходив з того, що вибуття транспортного засобу 12 квітня 2016 року із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза волею позивача та кошти, використані не в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2. щодо стягнення 1/2 частини вартості транспортного засобу NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, оскільки цей автомобіль придбаний подружжям під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, а тому є їх спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього. Відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім'ї.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 21 березня 2018 року у справі №726/2165/15-ц.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивачки про стягнення грошової компенсації з відповідача за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль підлягали задоволенню.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №17-3801 від 13 листопада 2017 р., середня ринкова вартість автомобіля NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, станом на 12 квітня 2016 р. становила суму у розмірі 185 390 гривень. (т.1, а.с. 228-238)

На підставі викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля NISSAN TIDA 2008 року випуску, НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, у розмірі 92 695 гривень.

Колегія суддів не приймає до уваги довід апеляційної скарги ОСОБА_1., що останній знаходився у рейсі у наступні періоди: 06 червня 2006 року по 29 січня 2007 року, з 15 квітня 2007 року по 21 квітня 2008 року, з 03 вересня 2008 року по 07 червня 2009 року. Вказане, як вважає апелянт, спростовує викладені у позовній заяві ОСОБА_2. доводи. Так, вказані доводи не мають правового значення, оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_1 почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу саме з квітня 2006 року до 08 серпня 2009 року.

Таким, чином факт знаходження ОСОБА_1. у рейсі у період з 06 червня 2006 року по 29 січня 2007 року (та в наступні періоди в подальшому) не може спростувати доказів початку проживання сторін з квітня 2006 року.

Крім того, необґрунтованим є довід апеляційної скарги ОСОБА_1., що спірний автомобіль був придбаний ним 05 травня 2008 року за власні грошові кошти, що підтверджується довідкою з ТОВ «Автотех» від 18 травня 2016 року №8, та довідкою-рахунком серії ЦРБ №220600, оскільки вказані документи лише констатують факт придбання спірного автомобілю, та не відображають приналежність грошових коштів саме ОСОБА_1

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 17 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

А.А. Калараш