_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5374/15-ц
Провадження № 2/520/2073/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2018 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ,

У квітні місяці 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, укладений 25.12.2012 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, визнати за нею позивачкою право власності на квартиру №26 в будинку № 75 корпус 1 по вул. Ак. Корольова в м.Одесі в порядку спадкування після смерті сестри ОСОБА_3 Дана справа до провадження судді Калашнікової О.І. у відповідності до вимог ст..11-1 ЦПК України (в редакції, чинній на той час) передана 28.12.2015 року. Під час судового розгляду справи позивач свої вимоги уточнював двічі: в квітні 2016 року ОСОБА_1 вимагала визнати заповіт недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.233 ЦК України вчинення особою правочину під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах; в листопаді 2016 року позивачка вимагала визнати заповіт недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.225 ЦКУ вчинення правочину дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. В судовому засіданні позивачка (її представник) підтримали вимоги щодо визнання заповіту недійсним, стверджуючи, що ОСОБА_3 в момент укладання заповіту за станом здоровя не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати.

Відповідачка ОСОБА_2 є громадянкою ОСОБА_4 Федерації, проживає в м.Виборг, до суду не зявилась, про час слухання справи сповіщена, надала письмові заперечення на позов і письмові пояснення.

Суд вислухав позивачеву сторону, пояснення свідків, оголосив пояснення відповідачки, призначив по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, вивчив матеріали справи і встановив.

Після смерті 10 червня 2014 року ОСОБА_3 актовий запис про смерть за №6120, вчинений 11 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, відкрилась спадщина на квартиру № 26 в будинку №75 корпус 1 по вул..Академіка Корольова в м.Одесі, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Одеської міської ради 24 березня 2004 року. 25.12.2012 року ОСОБА_3 уклала заповіт на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і зробила таке розпорядження: «належну мені квартиру під №26 в будинку №75 корпус 1 по вулиці Академіка Корольова в місті Одесі заповідаю ОСОБА_2».

ОСОБА_2 у встановлений законом строк надала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. З заявою про прийняття спадщини звернулась і позивачка сестра ОСОБА_3 Надалі ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку заповіт і за її клопотанням суд у якості вжиття заходів забезпечення позову заборонив оформляти свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2

ОСОБА_1 доводить, що на момент укладання заповіту 25.12.2012 року ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати, тому як з травня 2011 року страждала на онкологічне захворювання, у 2011 році вона перенесла операцію з видалення злоякісної пухлини, після операції стан її здоровя погіршав і у вересні 2012 року медична комісія визнала ОСОБА_3 інвалідом 3-ї групи. Позивачка стверджує, що сестра після операції перебувала в пригніченому стані, постійно переймалась питанням «хто її буде доглядати», у неї спостерігалось порушення мислення, емоцій, постійно змінювалось відношення до життя, суспільства, до самої себе».

На обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на матеріали спадкової справи до майна ОСОБА_3, медичні документи щодо стану здоровя ОСОБА_3 Крім того, позивачка наполягала, що саме вона з сином доглядала ОСОБА_3, забезпечувала належні умови її існування перед смертю, тому саме вона має право на спадщину, що відкрилась після смерті сестри.

Відповідачка, не визнаючи позов, в письмових поясненнях і запереченнях стверджувала, що ОСОБА_3 дійсно страждала на онкологічне захворювання, але до останнього дня свого життя ОСОБА_3 було дієздатною особою і розуміла значення своїх дій, що у 2012 році (після операції з видалення злоякісної пухлини) вона ОСОБА_3, приїздила до Виборгу і заповідала поховати її разом з батьками на кладовищі біля м.Виборг. ОСОБА_3 прийняла рішення про укладання заповіту самостійно, уклала заповіт в м.Одесі і у грудні 2012 року надіслала поштою ОСОБА_2 До 19 квітня 2014 року ОСОБА_3 за станом здоровя була здатна сама себе забезпечувати усім необхідним, а надалі доглядати її приїхала мати ОСОБА_2 Відповідачка також зазначила, що ОСОБА_3 залишила ОСОБА_5 синові позивачки- у спадок значні грошові кошти. ОСОБА_2 поховала ОСОБА_3 у м.Виборг.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з таких підстав:

Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка, звертаючись до суду з вимогами визнати заповіт недійсним , зобовязана довести, що вона має право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 і що заповіт, укладений ОСОБА_3 25.12.2012 року не відповідає вимогам закону тому порушує її право на спадщину. ОСОБА_6 не надала належних доказів щодо перебування ОСОБА_3 на момент укладання заповіту у стані, коли вона за станом здоровя не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Так, досліджена судом медична документація щодо стану здоровя ОСОБА_3 не містить будь-яких записів щодо психопатології, порушення свідомості, психопатологічних переживань хворої. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в судовому засіданні 06.07.2017 року пояснили, що спілкувались з ОСОБА_3 майже до останнього дня її життя, що ОСОБА_3 до грудня 2012 року ще працювала, до ОСОБА_3 ніколи не мала психічних розладів здоровя, була особою розсудливою і урівноваженою, що рішення про укладання заповіту на користь племінниці ОСОБА_3 прийняла самостійно і виважено. Свідки також пояснили, що крім ОСОБА_1 померла мала ще трьох сестер і позивачка не має переваг перед іншим спадкоємцями за законом, тому як ніколи не проживала з померлою однією сімєю, ніколи не піклувалась про ОСОБА_3 За клопотанням позивачевої сторони суд по даній справі призначив посмертну судово-психіатричну експертизу з питань : чи страждала ОСОБА_3 на момент складання заповіту психічними розладами здоровя і чи здатна була на момент укладання заповіту розуміти значення своїх дій і керувати ними. У висновку за №341 від 15.08.2017 року судово-психіатричні експерти зазначили, що «недостатньо обєктів дослідження, щоб надати однозначні та науково обґрунтовані відповіді на питання, що поставлені перед експертами». Після відновлення провадження по даній справі позивачі додаткових доказів не надали і не ставили питання про витребування інших доказів, які б свідчили про доведеність позову і які самостійно отримати позивачі не мають можливості.

З урахуванням вищевикладеного позов ОСОБА_1 є недоведеним.

Керуючись ст.ст.259,261-263,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.