Номер провадження: 22-ц/785/1605/18
Номер справи місцевого суду: 500/6939/13-ц
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д, Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником будівлі за вказаною адресою на підставі договору дарування частки житлового будинку по 1/4 від ОСОБА_6 та ОСОБА_7, домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0350га.

Дана земельна ділянка межує із домоволодінням № АДРЕСА_1, належного відповідачам.

В результаті перешкод, які чинять відповідачі, позивачка не має можливості встановити жолоби на даху та водовідвідні споруди, не в змозі відремонтувати вимощення (отмостку) та стіну будинку, яка пошкоджена в наслідок природних опадів та рясного поливу відповідачами зелених насаджень.

Уточнивши свої позовні вимоги просила суд зобов'язати відповідачів демонтувати залізний паркан на відстані 1 м., який встановлений під стіною її житлового будинку.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із зустрічним позовом до ОСОБА_5 в якому просив суд зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, відновити межі розподілу відповідно до рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих ся №209 від 23.04.1964 року та прилеглої до нього схеми, зобов'язати ОСОБА_5 демонтувати частину паркану з хвірткою, який прилеглий до стіни будинку ОСОБА_5 та виходить на земельну ділянку ОСОБА_4

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2013 року об'єднано позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою в одне провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Оеської області від 15 січня 2014 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 вересня провадження у справі зупинено до вирішення справи що розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року відновлено провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено, заборонено Ізмаїльській міській раді надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та затверджувати проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

Заборонено Відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області приймати, реєструвати, опрацьовувати документацію із землеустрою, підготовлювати та видавати висновок про погодження документації з землеустрою, на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

Заборонено Реєстраційній службі Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції проводити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та видавати правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року зупинено провадження у справі до розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_8 про зупинення провадження відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, загальною площею 0,035 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_3 демонтувати залізний паркан на відстані 1 м., встановлений під стіною житлового будинку АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд помилково дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_5, проте обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Судом встановлено, що згідно з договорами дарування частки житлового будинку від 01.10.2011 року та від 04.10.2011 року, ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.4-7). Дане також підтверджено витягами про державну реєстрацію прав НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 26.10.2011 року (а.с.8-9).

Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №142 від 28.03.2013 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5, площа земельної ділянки станом на 19.08.2011 року становить 318 кв.м. на підставі рішення виконкому №209 від 23.04.1964 року (а.с.14).

На звернення позивача до Комісії по земельним спорам щодо оформлення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_3, ОСОБА_5 рекомендовано звернутися до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.13).

Рішенням Ізмаїльської міської ради №3664-VІ від 27.12.2013 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,035 га у власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.95).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер НОМЕР_2) від 24.02.2014 року, зареєстрованого Реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка за вказаною адресою, кадастровий номер НОМЕР_1. Земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,035 га. (а.с.92). Дане також підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2014 року (а.с.92,93).

Власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_4 є Ізмаїльська міська рада. Власником житлового будинку та господарської будівлі по АДРЕСА_1 та користувачем земельної ділянки розміром 225 кв.м. є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державною нотаріальною конторою від 22.06.1988 року (а/с 29-30).

Оскільки в наданих сторонами документах вбачаютьтся розбіжності в розмірах земельних ділянок, за клопотанням ОСОБА_4 судом було призначено земельно-технічну експертизу, згідно висновку експерта №04/13-2014 від 03.07.2014р. (а/с76-81) площа земельної ділянки що знаходиться в користуванні ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 складає 264 кв.м. що на 39кв.м. більше ніж визначено Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської ради №209 от 23.04.1964 року, земельна ділянка ОСОБА_5 складає 339кв.м. що на 11кв.м. менше ніж визначено кадастровим планом та на 21 кв.м. більше ніж визначено Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської ради №209 от 23.04.1964 року у висновку 1963р.(вірогідно описка)(а/с36).

Не погоджуючись з рішенням Ізмаїльської міської ради про видачу позивачці ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0.035га, відповідач звернувся з адміністративним (потім з цивільним) позовом про скасування рішення міськради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Справа по суті не вирішена. Відповідачами до матеріалів справи додано висновок судової земельно-технічної експертизи, яка призначалась в порядку кримінального провадження, з якого вбачається, що в обох сторін в користуванні є надлишки земельної ділянки, але судом вказаний висновок був прийнятий до уваги, так як судом вказана комплексна експертиза не призначалась. На день ухвалення рішення суду в матеріалах справи є один належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ, регулюючий земельні правовідносини це Свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 24.02.1014 року №18129190(а/с92).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідачі по справі перешкоджають їй у користуванні земельною ділянкою яка належать їй, а саме, вона не має можливості провести ремонтно-будівельні роботи; відбудувати наріжну стіну, укріпити фундамент будинку, відновити вимощення, яке самовільно зніс відповідач по справі, що приводить руйнування будинку з зовні та з середини, що призвело до того, що стіна будинку сира, пішли тріщини, вище вказане підтверджується світлинами доданими до матеріалів справи (а.с.96-98). На звернення ОСОБА_5 виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради дав відповідь вих..Р-815 від 24.07.2017р., згідно якої виїздом на місце спеціалістами управління містобудування архітектури Ізмаїльської міської ради встановлено, що ОСОБА_5 не забезпечила влаштування інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів покрівлі житлового будинку від стін будинку та відсутнє вимощення (отмостка) що знаходиться на її земельній ділянці яка знаходиться в її власності на підставі Свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 24.02.1014 року №18129190. Відсутність вищеозначених заходів може привести до порушення конструктивної цілісності житлового будинку.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вказаного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідачі порушили право ОСОБА_5 на володіння, користування її земельною ділянкою та житловим будинком, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме, не дозволять проводити роботи біля свого будинку, які необхідні для обслуговування та збереження житлового будинку ОСОБА_5, тим самим створили позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, тому позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Проте з таким висновком суду колегія суду не погоджується виходячи з наступного Відповідно до пункту першого частини першої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ІІПК України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. -

В матеріалах справи міститься копія висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи від 03.07.2014№ 04/13-2014, яка була проведена за клопотанням ОСОБА_4

Згідно з результатами проведення вказаної експертизи (експерту було надано матеріали цивільної справ № 500/6939/13-ц) було встановлено, що площа, конфігурація та розміри меж земельної ділянки АДРЕСА_2 не відповідають визначеним схемою, складеною Ізмаїльським МБТІ та затвердженою рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 209 від 23.04.1963,

- Площа земельної ділянки АДРЕСА_2

складає 339 кв. м., що на 11 кв. м. менше ніж визначено кадастровим планом та на 21 кв. м. більше ніж визначено рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 209 віл 23.04.1963:

- площа земельної ділянки № АДРЕСА_2

складає 264 кв. м., що на 39 кв.м. більше ніж визначено рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 209 від 23.04.1963.

Експертом додано схему поділ земельної ділянки № АДРЕСА_3, а також схему, співставлення зведеного плану земельних ділянок АДРЕСА_2 та схеми поділу домоволодіння № АДРЕСА_3.

В додатку № 2 до зазначеного висновку експерта зазначено частину земельної ділянки, площею 15 кв. м., яка за схемою поділу повинна перебувати у користуванні ОСОБА_4, але перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 згідно з кадастрового плану належної її земельної ділянки.

Також до матеріалів справи був долучений виксновок експерта який проведений в рамках кримінального провадження і не був прийнятий до уваги, в якому також зазнеачено, що були порушення при приватизації земельної ділянки.

Згіддно за ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджаєьться своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать зкону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов!язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення, перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, суд перешої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неналежно оцінив текст висновку експерта від 03.07.2014 ро №04/13-2014 стосовно наявності розбіжностей в розмірах земельних діялнок. Відповідно додатку №2 до зазначеного висновку експерта, відобрадено спірну частинру земельної ділянки, полощею 15 кв.м., яка за схемою поділу повинна перебувати у користуванні ОСОБА_4, але перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5

З викладеного вбчається, що предмет спору (усунення перпешкод у користуванні земельною ділянкою) стосується земельної ділянки, площею 15 кв.м., яка за схемою поділу повинна перебувати у користуванні ОСОБА_4, але перебуває у вактичному користуванні ОСОБА_5 згідно з кадастрового плану належної їй земельної ділянки.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що районий суд неповно з'ясував викладені обставини, висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову є помилковим, оскільки не доведений належними доказами, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню та ухваленню нового. Підстав для заловолення позовних вимог ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_5 суд правильно встановив, що рішенням виконкому Ізмаїльської міськради №209 від 23.04.1964 року дозволено розподіл домоволодіння згідно доданих схем розподілу на два самостійних (а.с.37). Згідно схеми одна ділянка становить 225 кв.м. друга 318 кв.м. Розподіл виконано прямою лінією на обох ділянка відсутні будівлі які є на теперішній час.

З технічного паспорту від 15.03.1971 року (а.с.57) вбачається, збудовано будинок літ.Г на плані земельної ділянки, за будинком є межа між, межею і будинком вбачається вимощення (отмостка), також існує межа - вимощення на земельній ділянці в технічному паспорті від 19.08.2011 року (а/с10). Згідно кадастрового плану земельної ділянки від 2012 року (а/с11)вказана межа, за будинком є частина земельної ділянки яка належить ОСОБА_5, на праві власності. Зараз цю земельну ділянку (зруйноване вимощення) використовують відповідачі

З позовної заяви та пояснень ОСОБА_4 не зрозуміло яким чином ОСОБА_5 чинить перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1., в який спосіб поновити межу між ділянками. Що стосується паркану та хвіртки, які примикають до несущої стіни будинку ОСОБА_5, як вбачається зі Свідоцтва про право власності вони знаходяться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5, тому у суду не було підстав для задоволення зустрічного позову.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення в цій частині є обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року - змінити. Скасувати рішення в частині задоволення позову ОСОБА_5. У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький