Провадження 2/127/2199/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -
позов зареєстрований судом 30.05.2018 року і мотивований тим, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір прийому-зберігання матеріальних цінностей на відповідальне зберігання № 002/2016 від 18.02.2016 року.
На підставі акту прийому-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання 18.02.2016 року відповідач прийняв від позивача кавове обладнання на суму 10 729 євро.
Відповідно до п. 1.1 договору ФОП передає, а фізична особа приймає в подальше використання кавове обладнання. Відповідно до п.1.2 договору ФОП передає майно фізичній особі в подальше використання згідно акту приймання-передачі, який є невідємною частиною договору. Відповідно до п. 1.3 договору вартість майна, зазначена в акті приймання-передачі. На відповідача покладено матеріальну відповідальність за надане обладнання (майно) п.4.4. Відповідач зобовязаний повернути отримане за актом майно за першою вимогою і невідкладно (п. 3 акту).
23.11.2017 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення всього майна протягом 7 днів, не пізніше 01.12.2017 року, а у випадку відсутності, втрати майна чи його частини, повернути вартість такого майна в той же строк.
Станом на день подання позову відповідач майно не повернув і вартість не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Посилаючись на ст.ст. 533, 953, 949, 951, 953 ЦК України позивач просила стягнути з відповідача на її користь вартість майна, переданого за договором від 18.02.2016 року в сумі 328 509,11 грн. та судовий збір в сумі 3 285,09 грн.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав за викладених у ньому обставин. Зауважив, що станом на 18.10.2018 року відповідач майно не повернув і вартість майна не сплатив, хоча ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідача з усними вимогами про повернення. Позивачу відомо, що фактично цього майна вже не існує, тому вона обрала спосіб захисту свого права шляхом стягнення вартості цього майна. Наполягав на проведенні заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в підготовчі засідання і в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений повістками, надісланими рекомендованими листами з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав.
Суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 223, 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
04.06.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області провадження у даній справі було відкрито (а.с. 18).
23.07.2018 року проведено підготовче засідання і справа призначена до судового розгляду по суті на 31.07.2018 року (а.с. 33).
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Між сторонами виникли зобов`язальні договірні правовідносини з приводу зберігання майна, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Так, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).
Судом встановлено, що 18.02.2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір, згідно з умовами якого ФОП ОСОБА_2 передала, а фізична особа ОСОБА_3 прийняв в подальше використання майно: кавове обладнання, згідно акту прийому-передачі (п.1.2). Сторони, крім іншого, домовились, що фізична особа несе відповідальність за зіпсування або втрату обладнання, яке закріплене за ним згідно ОСОБА_1 прийому-передачі, який є невідємною частиною даного договору (п. 4.1). В разі відсутності актів прийому-передачі, договору оренди між фізичною особою та орендарем, фізична особа несе повну матеріальну відповідальність за дане обладнання, яке йому було передано зі складу майстерні або основного складу (п.4.4). Усі спірні питання, що виникають при виконанні цього договору, повинні вирішуватись шляхом переговорів між сторонами, а у разі недосягнення згоди, спір вирішується в суді згідно чинного законодавства України (п.5.1). Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 року (п.6.2). У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 30 днів до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на строк 1 рік (п.7.2) а.с.3-4.
23.11.2017 року ФОП ОСОБА_2 надіслала ОСОБА_3 цінним листом з описом вкладення вимогу про повернення протягом 7 календарних днів, не пізніше 01.12.2017 року, майна, отриманого за актом прийому - передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 18.02.2016 року. У випадку відсутності, втрати чи пошкодження майна, повернути вартість майна згідно акту від 18.02.2017 року протягом 7 календарних днів, не пізніше 01.12.2017 року (а.с. 8,9).
Відповідач свого зобов`язання за договором не виконав і станом на день розгляду справи майно позивачу не повернув. Суд вважає, що права позивача порушені, тому підлягають захисту в обраний ним спосіб.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ст. 938 ЦК України). Зберігач зобовязаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобовязаний піклуватися про річ, як про свою власну (ст. 942 ЦК України). Зберігач зобовязаний виконувати свої обовязки за договором зберігання особисто (ч. 1 ст. 943 ЦК України).
Зберігач зобовязаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання. Річ має бути повернута поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ст. 949 ЦК України).
За втарату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ст. 950 ЦК України). Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодувуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі у розмір її вартості; у разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилась її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості (ст. 951 ЦК України).
Відповідач не оспорив позовних вимог, правовідносин, що виникли між ним і ФОП ОСОБА_2 на підставі договору, а також суми боргу, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача вартості майна, переданого за договором від 18.02.2016 року в сумі 328 509, 11 грн., що станом на 28.05.2018 року за офіційним курсом НБУ (1 євро 33,8565 грн.) складає еквівалент 10 729 євро.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 3 285,09 грн. (а.с. 1), дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 6,15, 16 526, 936, 949, 951 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, м. Вінниця, вул. Ватутіна, 56/35) на користь ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2, м. Вінниця, вул. М.Шимка, 26/44) вартість майна, переданого за договором від 18.02.2016 року в сумі 328 509 (триста двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 11 коп., а також судовий збір в сумі 3 285,09 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 25 жовтня 2018 року.

Суддя