Провадження № 2-о/225/621/2017
Справа № 225/5015/18
Головуючий у справі Мигалевич В.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2018 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мигалевича В.В.,

присяжних - Захарової О.А., Зуборевої Н.О.

за участю:

секретаря Голубової О.О.,

заявника ОСОБА_4,

представників заінтересованих осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_4 (АДРЕСА_1), заінтересовані особи - військово-цивільна адміністрація міста Торецьк Донецької області ( м.Торецьк, вул. Маяковського,24а), Торецьке об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області (м.Торецьк, вул. Дружби,22) про визнання особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_4 з заявою про визнання ОСОБА_7, ОСОБА_8 безвісно відсутніми.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що вона у відповідності до Рішення виконкому Торецької міської ради є опікуном малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 Мати дитини - ОСОБА_10, позбавлена батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_9 та наданий час відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочину. Одразу після позбавлення ОСОБА_10 батьківських прав, ОСОБА_9 було призначено опікуном дідуся - ОСОБА_11, який ІНФОРМАЦІЯ_6 помер. Отже, після смерті ОСОБА_11 догляд за дитиною, як опікун поклала на себе заявник.

В заяві вказано, що у вище зазначеній квартирі, фактично проживає вона та малолітній ОСОБА_9, однак зареєстровані також окрім дитини та його матері ОСОБА_10, їх близькі родичі - ОСОБА_8, який є рідним дядьком малолітнього ОСОБА_9, та ОСОБА_7, яка є рідною сестрою малолітнього ОСОБА_9 по материнській лінії.

Заявник зазначає, що ОСОБА_8 зник ще у 2000 році, та жодних відомостей щодо його місця перебування з того самого часу немає. Що стосується ОСОБА_7, то позивачу зі слів покійного дідуся ОСОБА_11 відомо, що мати дитини, ОСОБА_10, була позбавлена відносно неї батьківських прав, та дитину до себе забрав батько і виїхав разом з нею за кордон. Покійний дідусь розшукував онуку, однак розшук результатів не дав. Таким чином з 2000 року про дівчинку нічого невідомо.

Визнання вказаних осіб безвісно відсутніми необхідно заявнику для того, щоб зняти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 що надасть змогу отримати субсидію на зимовий період. Задоволення заяви дозволить ОСОБА_4 реалізувати права дитини, позбавленої батьківського піклування.

В судовому засіданні заявник повністю підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення по суті, які повністю відповідають фактам викладеним в заяві.

Представник заінтересованої особи Торецького об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви з тих підстав, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, ОСОБА_8 у 2000 році працював по вересень місяць включно і за нього підприємством сплачувався єдиний соціальний внесок по вересень місяць 2000 року включно. Тому підстави вважати початком безвісної відсутності ОСОБА_8 з 01.01.2000 року відсутні. Окрім того зазначила, що заявником обрано неправильний спосіб захисту прав, оскільки для вирішення питання про зняття з реєстрації місця проживання вказаних у заяві осіб їй слід було звернутися з позовом про визнання цих осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник заінтересованої особи військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, у судовому засіданні пояснила, що вважає у даному випадку найбільш коректним способом захисту прав заявника є звернення до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Також зазначила, що законодавством України передбачена можливість зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою, яке набрало законної сили.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є дружиною померлого ОСОБА_11, який, в свою чергу, є батьком ОСОБА_10 та дідусем ОСОБА_7 і ОСОБА_9. Зазначила, що їй зі слів ОСОБА_11 відомо про те, що у 2000 році ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зникли, та до теперішнього часу жодних відомостей про місце їх перебування у близьких родичів немає.

Вислухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема і про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України).

За положеннями ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Отже, обов'язковою підставою для звернення до суду щодо вирішення питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою є відсутність відомостей про її місце перебування.

В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до Рішення виконкому Торецької міської ради, ОСОБА_4 є опікуном малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 Мати дитини - ОСОБА_10, позбавлена батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_9, та наданий час відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочину. Одразу після позбавлення ОСОБА_10 батьківських прав, ОСОБА_9 було призначено опікуном дідуся - ОСОБА_11, який ІНФОРМАЦІЯ_6 помер. Отже, після смерті ОСОБА_11 догляд за дитиною, як опікун поклала на себе заявник.

Разом з цим судом встановлено, що у АДРЕСА_2 фактично проживає заявник ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_9, однак зареєстровані також окрім дитини та його матері ОСОБА_10, їх близькі родичі - ОСОБА_8, який є рідним дядьком малолітнього ОСОБА_9, та ОСОБА_7, яка є рідною сестрою малолітнього ОСОБА_9 по материнській лінії. Факт реєстрації вказаних осіб в зазначеній квартирі підтверджено довідкою про склад сім'ї № б/н від 30.08.2018 року, виданої КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради (а.с.16).

З актів вуличного комітету від 14.06.2017 року та від 28.08.2018 року, складених головою домового комітету ОСОБА_12 та підписаних сусідами ОСОБА_13, ОСОБА_14, убачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 не проживають з 2000 року, адреса їх місця перебування невідома (а.с. 14,15).

Разом з цим, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_8 у 2001 році працював, та за нього підприємством сплачувався єдиний соціальний внесок по вересень місяць 2001 року включно (а.с.52).

Отже, суд частково погоджується із доводами представника Торецького об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, виходячи з такого:

Оскільки у матеріалах справи наявні відомості щодо сплати єдиного соціального внеску підприємством за ОСОБА_8, то суд вважає доведеним той факт, що у період по вересень 2001 року включно, він працював на підприємствах міста та отримував заробітну плату, тож початком безвісної відсутності ОСОБА_8 слід вважати 01.10.2001 року.

Щодо обраного заявником способу захисту прав, суд зазначає, що згідно з п. 26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв'язку із цим, суд доходить висновку, що заявником обрано один із декількох можливих способів захисту своїх прав, який не можна вважати неправильним, оскільки такий передбачений діючим законодавством України.

З цих самих підстав суд не може погодитися із доводами представника заінтересованої особи органу реєстрації місця перебування та місця проживання фізичної особи,щодо коректного способу захисту прав заявника.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України визначено обов'язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази.

Судом встановлено, що визнання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 безвісно відсутніми необхідно заявнику для зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Надані заявником докази, які були досліджені в судовому засіданні, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують відсутність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за зареєстрованим місцем проживання протягом одного року та неможливість встановлення їх місця перебування вжитими заходами державних органів.

Оскільки останній день одержання відомостей про ОСОБА_8 та ОСОБА_7 встановити неможливо, а в судовому засіданні встановлено, що в період по вересень 2001 року включно ОСОБА_8 перебував в межах м. Торецька, суд на підставі ч.2 ст.43 ЦК України вважає днем початку безвісної відсутності ОСОБА_8 з 01 жовтня 2001; ОСОБА_7 з 01 січня 2001 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.43 ЦК України, ст.ст. 89, 264,265, 305-309 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Дзержинськ Донецької області, останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_2 - безвісно відсутнім з 01 жовтня 2001 року.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку м.Дзержинськ Донецької області, останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_2 - безвісно відсутньою з 01 січня 2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 26 жовтня 2018 року.

Суддя:

Присяжні: