Справа № 570/1326/18
Номер провадження 2/570/919/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок АДРЕСА_1. В цьому помешканні зареєстровані відповідачі. Але вони не проживають в будинку понад 10 років. Покликаючись на положення ст. 72 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 391, 405 ЦК України позивачка просить суд задоволити заявлений позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Представник позивачки позов підтримала та пояснила про обставини, що описані вище. Пояснила, що відповідачі виїхали проживати за межі України, там проживають на даний час. Додала, що відповідачі не надають та не надавали допомоги на утримання будинку, не користуються будинком понад 10 років. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. Зважаючи на це просить суд задоволити заявлений позов.

Відповідачі повторно не з'явилися в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачі мали можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від них не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Відзив не подали.

Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, яке видане виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Після смерті ОСОБА_8 спадщину за заповітом прийняла його донька - ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2016 року. Так, вона є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на власність на нерухоме майно, виданого 4 серпня 2010 року виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

В будинку на даний час зареєстровані, згідно довідки Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області:

1.ОСОБА_2 (власник);

2.ОСОБА_3 (тітка);

3.ОСОБА_4 (інший родич);

4.ОСОБА_5 (інший родич);

5.ОСОБА_6 (інший родич);

6.ОСОБА_7 (інша родичка).

Так, відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 4531/02-13/17 від 14.12.2017 року та № 550/02-13/18 від 06.02.2018 року було встановлено , що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у житловому будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, не проживали та не проживають більше десяти років.

Про цю обставину повідомила суду представник позивачки. Про вищезазначене підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16

В судовому засіданні були підтверджені обставини того, що позивачка та відповідачі були членами сім'ї.

Як вже зазначалося, відповідачі більше десяти років як залишили будинок позивачки, та проживають за межами України. Місце їх проживання позивачці не відоме.

Відповідачі не відвідували будинок позивачки протягом останніх десяти років, не користувалася ним. Вони не сплачують будь-які кошти за житлово-комунальні послуги; не приймали участь в утриманні будинку іншим способом. Вони не ведуть з позивачкою спільне господарство, не пов'язані спільним побутом.

За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Таким чином на підставі статті 107 ЖК України відповідачі втратили право на користування будинком, що належить позивачці, оскільки вибули на постійне місце проживання в інше жиле приміщення.

Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані, в тому числі, й зі зняттям з реєстрації місця проживання.

Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, є підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням позивачки.

При цьому права відповідачів не будуть порушені. Адже вони забезпечені житлом за іншим місцем проживання.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Окрім того, виходячи з приписів ст. 405 ЦПК України відповідачі є такими, що втратили право користування житловим приміщенням позивачки.

Розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 29.10.2018 р