КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/11173/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1499/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Семчука Я.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1у праві виїзду за межі України ,

в с т а н о в и л а :

13.07.2015 державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Семчук Я.О. за погодженням із начальником ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві звернувся до суду з поданням, в якому просив винести ухвалу про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документу.

В обґрунтування подання зазначав, що за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2010 стягнуто в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 483 104,71 грн (еквівалент в доларах США на день проведення розрахунку за курсом НБУ - 60 385,07 доларів США) та 36 486,17 грн, що разом складає 519 590,88 грн. Рішення суду боржником не виконане. Майна, нерухомого чи рухомого майна за боржником не зареєстровано. На виклики до державного виконавця боржник не з`являється. За адресою, вказаному у виконавчому листі, зі слів особи, яка представилася батьком боржника, він не проживає.

у/н справи № 759/11173/15-ц № а/п 22-ц/824/1499/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2015 подання задоволено. Тимчасово відмовлено ОСОБА_1 у виїзді за кордон з тимчасовим вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання ним своїх майнових зобов`язань за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2010.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Посилається на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд розглянув подання без повідомлення сторін. Суд не врахував, що він є поручителем та кредит забезпечено іпотекою. Виконавче провадження відносно нього завершено, відомості про нього як про боржника у Єдиному реєстрі боржників відсутні. Він є безробітним та йому запропоновано роботу за кордоном. Встановлені обмеження порушують його право на свободу пересування та перешкоджають йому влаштуватися на роботу за кордоном. Крім того, він не отримував будь - яких викликів державного виконавця та не ухилявся від виконання рішення суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань, а обмеження його у праві виїзду за межі України в даному випадку є необхідним заходом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам процесуального права.

Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6 ) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, поновлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважне причин.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ перебуває виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2010, за яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за договором кредиту, загальним розміром 519 590,88 грн.

Виконавче провадження відносно ОСОБА_1 відкрито постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 13.08.2014.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

На час звернення з даним поданням рішення суду виконане не було. ОСОБА_1 не заперечує той факт, що не має у власності майна, на яке можливо звернути стягнення та не має можливості добровільно виконати рішення суду.

Відповідно до акта від 01.04.2015 боржник, за адресою, вказаною у виконавчому документі (АДРЕСА_1) не проживає, доступу до будинку державному виконавцю надано не було. Державним виконавцем виклики та копії постанов направляються боржнику за адресою, яка вказана у виконавчих листах. Цю ж адресу боржник зазначає і у апеляційній скарзі. Про зміну адреси проживання чи інші засоби зв`язку (телефони, електронні адреси тощо) боржник не повідомляв. А тому доводи апеляційної скарги про те, що боржник не знав про наявність виконавчого провадження не впливають на правильність висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 завершено доказами не підтверджено. Крім того, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість ухвали суду на час її постановлення за обставинами, які існували на час розгляду подання. Відтак, якщо виконавче провадження відносно боржника було завершено після постановлення оскаржуваної ухвали це не є підставою для скасування ухвали суду. В такому разі боржник, за наявності відповідних доказів, вправі ставити питання про скасування обмежень, встановлених ухвалою суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник отримав пропозицію роботи за межами України не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки зобов`язання, встановлені рішенням суду не виконані.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України &qu ;Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України&q?їз; громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Пункт 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 передбачено, що громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Пункт 8 ст. 19 Закону України &quIV;Про державну прикордонну службу України&quon; встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Крім того, передбачено обов'язок військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України не пропускати через державний кордон України осіб, яким за мотивованим рішенням суду тимчасово обмежено право виїзду з України якої на державну прикордонну службу України покладається завдання запобігання та недопущення з України осіб, яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Керуючись вимогами зазначених норм, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив, що боржник ухилився від виконання рішення суду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь - яких доказів про те, що заявник вживав хоча б якісь спроби щодо виконання рішення суду останнім не надано. Відтак ухвала суду в частині задоволення подання про тимчасову відмову боржнику у праві виїзду за кордон є законною та обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що особі може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, проте, якщо такий паспорт особа вже має, встановлюється обмеження у вигляді тимчасової відмови у виїзді за кордон, а не шляхом вилучення паспорта. Відтак ухвалу суду слід змінити, виключивши з резолютивної частини посилання на вилучення у ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України (яка була чинною на час постановлення ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Оскільки законом передбачено розгляд подання без виклику сторін доводи апеляційної скарги про те, що боржник не був повідомлений про день та час розгляду подання суперечать вимогам законодавства.

Колегія суддів не враховує доповнення до апеляційної скарги, оскільки такі доповнення подані поза межами строку для подачі апеляційної скарги (п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 364 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Увалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року змінити, виключивши із резолютивної частини ухвали посилання на тимчасове вилучення у ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 31.10.2018.

Головуючий

Судді