ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/992/18 Справа № 200/8500/16 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Конкорд-Фінанс", третя особа - Дніпровська міська рада, про визнання проекту договору найму незаконним, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ "Конкорд-Фінанс", третя особа - Дніпровська міська рада, про визнання проекту договору найму незаконним, згодом доповнивши підстави позову.

Вказувала, що місцем її проживання є гуртожиток по АДРЕСА_1, де вона проживає з 1986 року. Власником жилої частини будівлі гуртожитку є ПрАТ "Конкорд-Фінанс", директором якого 08 грудня 2015 року їй надано проект найму жилого приміщення, а саме: кімнати НОМЕР_1. До проекту додано супровідний лист, за яким її попередили, що з 21 грудня 2015 року в гуртожиток будуть допускатися тільки особи, які уклали договір найму.

Зазначала, що наданий проект договору є частково неприйнятним, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України. Так, строк дії договору в 06 місяців є короткостроковим і не розповсюджується на тих, хто проживатиме з наймачем, що може мати негативні наслідки. Не відповідає вимогам закону п.4.2 проекту договору, за яким наймодавець може в односторонньому порядку розірвати договір у разу невнесення плати більше ніж за один місяць, не прийнятне застереження в п.4.3 договору щодо можливості розірвати договір у разі, коли приміщення перестає бути придатним для проживання, оскільки власник повинен утримувати будівлю гуртожитку, а не прискорювати руйнування. Неприйнятним є розмір плати за наймане приміщення 20 грн. за один квадратний метр, оскільки вартість явно завищена та не погоджена з Дніпровською міською радою. Не відповідає вимогам закону викладене в п.4.6 право наймодавця, після розірвання договору за відмови наймача покинути займане приміщення, заблокувати прохід до приміщення або демонтувати двері, оскільки виселення з приміщення регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Відповідач не бажає вирішити розбіжності, що виникли між сторонами, тому позивач ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким визнати проект договору найму кімнати НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 між ПрАТ «Конкорд-Фінанс» з ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам закону.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно встановив відносини сторін, не застосував до спірних правовідносин ст.128 ЖК, норми Закону України "Про забезпечення гарантії житлових прав мешканців гуртожитків", зробив помилковий висновок про обрання невірного способу захисту права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що по АДРЕСА_1 розташований гуртожиток, власником якого є ПрАТ «Конкорд-Фінанс».

Позивач ОСОБА_1 з сім'єю мешкає в кімнаті НОМЕР_1 зазначеного гуртожитку.

В грудні 2015 року ПрАТ «Конкорд-Фінанс» надав ОСОБА_1 проект договору найму житлового приміщення, з умовами якого вона не погодилась, у зв'язку з чим звернулась до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не було укладено жодного договору, будь-яких негативних наслідків для позивача в зв'язку з неукладенням нею договору найму житлового приміщення не настало. Крім того, вважаючи умови договору, які були запропоновані відповідачем, неприйнятними, позивач не надала доказів, що вона пропонувала відповідачу інші умови договору найму, які вона вважав прийнятними для себе, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що між сторонами виникли розбіжності при укладенні договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з статтями 4,13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до статті 16 ЦК України, не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на норми закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно ст.1 вказаного закону (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) його дія не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.