Провадження № 22-ц/802/44/18 Категорія: 34 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

Вказував, що 09 вересня 2017 року його квартира була затоплена. Згідно з актом комісії ОСББ «Надія-Луцьк» від 11 вересня 2017 року, причиною затоплення був злив холодної води з пральної машини відповідачів. Внаслідок залиття квартира потребує поточного ремонту. Згідно з висновком експертного дослідження № 4111/5 від 03 жовтня 2017 року, складеним судовим експертом ТОВ «Волинь-Експерт» ОСОБА_4, вартість проведення відновлювального ремонту квартири для ліквідації наслідків залиття становить 4 920 грн. За проведення експертизи позивачем було сплачено 800 грн.

Позивач зазначав, що йому була також спричинена моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідності додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 грн.

На неодноразові усні звернення позивача відповідачі не реагують, добровільно відшкодувати завдану шкоду не бажають.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду завдану внаслідок затоплення квартири в розмірі 5 720 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану затопленням квартири АДРЕСА_1 в розмірі 4 920 грн, витрати на оплату експертизи в розмірі 800 грн, 500 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн та судовий збір у розмірі 640 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 3 цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не належить до категорії справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 (а.с.6).

Квартира АДРЕСА_2 згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 (а.с.7).

Як вбачається з акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 11 вересня 2017 року, затвердженого головою правління ОСББ «Надія Луцьк» ОСОБА_5, згадана квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, була затоплена. Причиною залиття був злив холодної води з пральної машини, що знаходилась у квартирі НОМЕР_1 даного будинку (а.с.8).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 411/5 по замовленню ОСОБА_1 від 03 жовтня 2017 року ринкова вартість відновлювального ремонту його квартири внаслідок затоплення приміщень становить 4 920 грн (а.с.10). Згідно рахунку № 411/5 від 21 вересня 2017 року вартість експертного дослідження становить 800 грн (а.с.17).

Достовірність заподіяння збитків підтверджено актом огляду від 11 вересня 2017 року де вказано, що з причини несправності пральної машини, що є у користуванні відповідачів, квартира позивача була затоплена, внаслідок чого було пошкоджено майно позивача, зокрема стеля, та було спричинено матеріальну шкоду на суму 4 920 грн.

З показань допитаного в якості свідка ОСОБА_5, який був у складі комісії, яка складала акт залиття квартири від 11 вересня 2017 року, встановлено, що факт залиття квартири позивача мав місце внаслідок зливу холодної води з пральної машини відповідачів, що і було зафіксовано у згаданому акті. Даний свідок у своїх показаннях також ствердив, що із загальних комунікацій таке затоплення квартири позивача було неможливе і даної обставини відповідачі та їх представник під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечували.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, тому посилання відповідача на не доведення позивачем її вини у затопленні квартири є безпідставними.

Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується актом про залиття від 11 вересня 2017 року та висновком експертного дослідження № 4111/5 від 03 жовтня 2017 року.

Як слідує із роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від вини.

Місцевий суд ухвалюючи оскаржуване рішення в даній справі дійшов правильного висновку щодо наявності у розглядуваному випадку причинно-наслідкового зв'язку між вказаними подіями і затопленням квартири позивача саме з вини відповідача ОСОБА_3, як власника квартири НОМЕР_1 за вказаною вище адресою, яка зобов'язана була утримувати своє майно в такому стані, щоб не завдавати збитків майну інших осіб, в даному випадку квартирі позивача. А тому суд, враховуючи відповідну реальну вартість на момент розгляду справи виконання робіт, необхідних для відновлення пошкоджених частин квартири, яка визначена у висновку експертного дослідження № 411/5 по замовленню ОСОБА_1 від 03 жовтня 2017 року і яка відповідачами по справі не спростована, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 4 920 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої затопленням квартири, а також 800 грн витрат за проведення експертного дослідження.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на те, що залиття квартири ОСОБА_1 сталося з вини відповідача ОСОБА_3, як власника квартири АДРЕСА_2, тому позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні звичного способу життя, негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, тому місцевий суд, виходячи із ступеня та характеру завданих позивачу моральних страждань, з додержанням принципів поміркованості, розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в 500 грн.

Крім того, суд, врахувавши ціну позову, матеріальне становище сторін, складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з додержанням положень ст. 137 ЦПК України правильно визначив розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в 3 000 грн.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що суд прийшов до безпідставного висновку щодо наявності її вини у залитті квартири позивача з врахуванням формально складеного акту про залиття квартири від 11 вересня 2017 року, який, як зазначає відповідач, був складений без її участі та без обстеження її квартири членами комісії ні в день затоплення ні пізніше, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність її вини у заподіянні шкоди позивачу внаслідок затоплення квартири.

Посилання відповідача на те, що складений акт про залиття є неналежним доказом доведеності її вини у затопленні квартири позивача, не знімає з неї відповідальності, як власника квартири, яка не спростувала того факту, що шкоди позивачу завдано не з її вини.

Крім того, відповідачем по справі не заявлялось клопотань про проведення по справі експертизи з метою встановлення факту відсутності її вини в затопленні, в той час, як відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки згаданий акт не спростований, а отже може бути покладений в основу висновку про причини затоплення квартири позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді