Справа № 308/8395/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

при секретарі : Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15 лютого 2017 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, яку постановлено суддею Леміш О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2017 року у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про поновлення процесуальних строків для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення - відмовлено. Заяву Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про перегляд заочного рішення - залишено без розгляду.

Заперечуючи ухвалу суду, Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» подало на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Зокрема, зазначає, що судом не враховано, що рішення суду відповідачу вчасно надіслано не було; про те, що судом ухвалено саме заочне рішення відповідачу стало відомо лише після постановлення судом апеляційної інстанції ухвали від 27.12.2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду та відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення процесуальних строків для подачі такої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що поважні причини пропуску строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення відсутні.

З таким висновком апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 26287,17 грн. та 554,60 судового збору.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

За приписами ч.2 ст.126 та ч.1 ст.127 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 222 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення) копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

З наявного супровідного листа вбачається, що копію рішення відповідачу відправлено лише 04.11.2016 року та отримано відповідачем 09.11.2016 року.

Отже, в порушення приписів вищенаведених вимог закону, судом першої інстанції копію рішення у встановлений законом строк не було надіслано відповідачу.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу на дане рішення відповідачем подано 17.11.2016 року, тобто в десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року встановлено, що оскаржуване рішення від 22.09.2016 року є заочним та підлягає перегляду в порядку визначеному ст. 228 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення).

10 січня 2017 року відповідачем подано заяву про перегляд даного заочного рішення та клопотання про поновлення строків для подання заяви про перегляд заочного рішення з посиланням на те, що з об'єктивних та незалежних від нього причин, а саме до отримання ухвали апеляційного суду від 27.12.2016 року, відповідач жодних правових підстав для звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення в строки передбачені ч.2 ст. 222 ЦПК України.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу вищенаведені фактичні обставини справи не врахував, не дав їм належну оцінку, та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на перегляд заочного рішення та залишення такої заяви без розгляду з підстав відсутності поважності причин пропуску такого строку.

Крім того, апеляційний суд, зважаючи на особливості перегляду заочного рішення, враховує, що постановлення оскаржуваної ухвали фактично унеможливлює оскарження заочного рішення в апеляційному порядку, що може свідчити про відмову в доступі до правосуддя.

Відповідно до п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2017 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статями 374,379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 15 лютого 2017 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Головуючий :

Судді :