Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2382/17

17 жовтня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук О.В.,

з уч. позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 сільська рада Надвірнянського району, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання нікчемним договору дарування, вилучення земельної ділянки з незаконного чужого користування, зобов"язання привести земельну ділянку в попередній стан та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, який в ході судового розгляду уточнив і збільшив, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 сільська рада Надвірнянського району, Івано-Франківської області, про визнання незаконним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001 року, визнання нікчемним договору дарування земельної ділянки від 05.10.2017 року, вилучення земельної ділянки з незаконного чужого користування, зобов"язання привести земельну ділянку в попередній стан та стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені уточнені позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що рішенням ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району від 11.07.2004р. позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної площею 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства для подальшої передачі у власність. На даний час ним виготовляється проект відведення земельної ділянки. Для виготовлення необхідної землевпорядної документації йому необхідно виготовити та підписати Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки з межівником ОСОБА_4, який відмовляється його підписати та окрім того на даний час порушує його законне право користування належною йому земельною ділянкою, а саме: самовільно захопив частину земельної ділянки позивача площею 0.13 га та самовільно її використовує, завізши на її частину гравій, розрівнює площадку для будівництва та самовільно змінює цільове призначення земельної ділянки. Свої дії мотивує тим, що спірна земельна ділянка йому подарована ОСОБА_5, якій вона до цього належала на праві власності згідно державного акту на право власності на землю. 09.11.2017року він (позивач) звернувся до ОСОБА_3 сільської ради з заявою про вирішення земельного спору. 13.11.2017 року земельна комісія ОСОБА_3 сільської ради в складі сільського голови, землевпорядника сільської ради, депутата сільської ради, члена земельної комісії в присутності них, як двох землекористувачів, провела обстеження межі земельних ділянок та наявність межових знаків і встановила, що межові знаки на земельній ділянці, яка перебуває в його (позивача) користуванні порушені. На це ОСОБА_6 земельній комісії пояснив, що він зайняв частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,13 га та завіз будівельні матеріали для будівництва. Крім того, він пояснив, що дана земельна ділянка, в яку входить і частина самовільно зайнятої ним ділянки, належала його матері ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001року і на даний час зазначена земельна ділянка має кадастровий номер № 262408600:02:005:0114 та належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 05.10.2017р. Проте достовірно встановлено, що земельна ділянка по вул. Шевченка в с. Саджава ОСОБА_5 не надавалася, в Держгеокадастрі в Надвірнянському районі (раніше Земельне управління і Надвірнянському районі) відсутні копія технічної документації та інформація про реєстрацію Державного акту ОСОБА_5 на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001р. З цього слідує, що ОСОБА_5 незаконно отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001р. та в подальшому використала незаконний державний акт для оформлення договору дарування.

Оскільки ОСОБА_3 сільська рада не приймала рішення від 01.10.2000 року в частині надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по вул. Шевченка в с. Саджава, то відповідно Державний акт про право власності на імя ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: вул. Шевченка, в с. Саджава серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001р. є незаконним та підлягає до скасування. Окрім того, при виготовлені технічної документації відповідач ОСОБА_5 підробила кадастровий план земельної ділянки та Акт встановлення меж, що підтверджується висновком Експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України за № 1.1.-222/18 від 05.07.2018р. в рамках кримінального провадження, яке розслідується.

Позивач є законним користувачем земельної ділянки площею, 0,38 га по вул. Шевченка, 68, с. Саджава, Надвірнянського району, тому має права вимагати усунути перешкоди в користуванні належної йому земельної ділянки шляхом її звільнення відповідачем ОСОБА_4 та приведенням її в попередній стан, придатний до використання за цільовим призначенням.

Також зазначили, що незаконними діями відповідачів позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок незаконних дій відповідачів, він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власністю за її прямим призначенням, клопотами по захисту своїх порушених прав, був змушений змінити ритм свого життя та в силу цього втратив налагоджений ритм життя, тому має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди, якук оцінює в 50000 грн.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений шляхом надсилання судових повісток, а також розміщення оголошення на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2018 року, відзив на позов подав представник - адвокат ОСОБА_7, в якому вказав, що позивач ОСОБА_1 не набув права власності на спірну земельну ділянку та не довів, що його право порушене. Вважає, що земельна ділянка залишилася у власності територіальної громади в особі представницького органу місцевого самоврядування і даний позов може пред"явити тільки ОСОБА_3 сільська рада. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлена шляхом надсилання судових повісток, а також розміщення оголошення на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2018 року, заяви про причини неявки чи слухання справи в її відсутність суду не подавала, відзиву на позов не подавала.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8, з яким відповідач уклав договір про надання правничої допомоги 22.08.2018 року, в судові засідання не з"явився, тричі підряд подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв"язку із зайнятістю в інших справах, з чого суд наголошує наступне.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними…

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 22.11.2017 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді більше 10 місяців.

Судові засідання по справі призначалися неодноразово, починаючи з грудня 2017 року. Однак, сторона відповідача неодгноразово не зявлялися в судові засідання, як по причині хвороби, роботи, так і з інших причин, що тягнуло відкладення розгляду справи по суті.

Сам відповідач ОСОБА_4 в судові засідання, починаючи з 07.12.2017 року не з"являвся, про день та час судового розгляду повідомлявся завчасно і належним чином. Його інтереси в суді по дорученню представляв адвокат ОСОБА_7

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Суд зазначає, що відповідач та його представники мали неодноразову можливість прийняти безпосередньо участь у всіх судових засіданнях у розгляді справі, вони скористалися наданим їм процесуальними правами.

Підсумовуючи наведене та керуючись строками розгляду справи у суді, приймаючи до уваги обов'язок сторін добросовісно користуватися наданими ним процесуальними правами, суд визнає причини неявки представника відповідача та самого відповідача неповажними та розцінює їх як зловживання наданими процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та вважає за можливе завершувати розгляд справи в їх відсутності.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району в судове засідання не з'явилася, відзив подано на позовну заяву за підписом сільського голови, в якому вказано, що в ОСОБА_3 сільській раді відсутні будь-які документи з приводу звернення та надання відповідачу ОСОБА_5 земельної ділянки орієнтовною площею 0,13 га по вул. Шевченка в с. Саджавка. Вказано, що ОСОБА_5 незаконно отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001 року, оскільки жодного рішення з цього приводу сільською радою не приймалося. Таким чином, ОСОБА_3 сільська рада не заперечує щодо задоволення позовної вимоги стосовно визнання незаконним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001 року виданого на ім'я ОСОБА_5 В жовтні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернувся до сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості ОСОБА_5 та надав вказану документацію. На даний час стало відомо, що в наданій ОСОБА_4 технічній документації на кадастровому плані з конфігурації меж земельної ділянки підроблено підпис землевпорядника сільської ради. Таким чином, вважає, що оскільки відповідачем підроблено кадастровий план земельної ділянки, то виготовлена відповідачем технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості ОСОБА_5 від 2017 року - є теж незаконною. Стосовно визнання договору дарування земельної ділянки укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, сільська рада вважає, що ОСОБА_5 не мала права укладати договір дарування. ОСОБА_3 сільська рада не заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі. Просить слухати справу без участі представника ОСОБА_3 сільської ради.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача-адвоката ОСОБА_2,свідків та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення 11-ї сесії ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району від 11.07.2004 року за № 249-11/2004 п.15 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної площею 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства для подальшої передачі у власність, що знаходиться в с.Саджавка, вул.Шевченка,Надвірнянського району. (а. с.6-7)

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 на даний час виготовляє проект відведення даної земельної ділянки, однак відповідач ОСОБА_4 відмовляється підписати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки і з цього приводу 09 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 сільської ради з заявою про вирішення земельного спору.(а.с.8-9)

13 листопада 2017 року земельною комісією ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області встановлено, що межові знаки на земельній ділянці, що знаходиться в с.Саджавка, вул.Шевченка,Надвірнянського району та перебуває в користуванні позивача ОСОБА_1 - порушені, що підтверджується копією акта обстеження межових знаків. (а.с.10-11).

Крім того, земельною комісією встановлено, що відповідач ОСОБА_4 самовільно зайняв частину ділянки позивача ОСОБА_1 площею 0,13 га., та в своїх поясненнях ствердив, що дана земельна ділянка належала його матері ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26.06.2001 року.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Однак, як достовірно встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка по вул. Шевченка в с.Саджавка відповідачу ОСОБА_5 не надавалася, рішення сільською радою з цього приводу не приймалося жодного і даний факт підтверджується копією довідки ОСОБА_3 сільської ради № 02-07/401 від 13.11.2017 року та копією архівного витягу про відсутність в рішенні ОСОБА_3 сільської ради ІІІ демократичного скликання від 01.10.2000 року дозволу відповідачу ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Шевченка в с. Саджавка. (а.с.12,56-63)

Крім того, даний факт ствердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона з 1992 року працює землевпорядником ОСОБА_3 сільської ради. Дана земельна ділянка по 2012 рік рахувалася в землях запасу сільської ради як пасовище. В 2004 році рішенням сільської ради ОСОБА_1 із земель запасу виділили 0,38 га для ОСГ. Однак в подальшому виявилося, що у ОСОБА_5 є наявний Держдавний акт на землю, в яку, в тому числі, входить частина земельної ділянки, що надана позивачу. Проте заяви ОСОБА_5 до сільської ради про видалення їй цієї земельної ділянки не було і відповідно жодного рішення з цього приводу сільська рада не приймала. Яким чином ОСОБА_5 виготовила Державний акт на землю - їм не відомо. Коли почали в цьому розбиратися, виявилося, що Державний акт офіційно не зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю, оскільки під №15 в цій книзі зареєстрований зовсім інший Державний акт на ім"я ОСОБА_11 Також зазначила, що коли в 2017 році оформляли договір дарування, вона жодні кадастрові номери не погоджувала, в технічній документації підписи не її, що вже підтверджено висновком експертизи.

В матеріалах справи є наявний висновок Експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України за № 1.1.-222/18 від 05.07.2018 року, в якому встановлено, що підпис в графі "Погоджено: Інженер-землевпорядник" в кадастровому плані, що міститься на аркуші 9 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства в с.Саджавка, вул. Шевченка на території ОСОБА_3 сільської ради, виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою (а.с.158-166)

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні також підтвердив, що з 1994 по 2002 роки він був головою ОСОБА_3 сільської ради. За час його каденції питання про надання відповідачам земельної ділянки не вирішувалося і жодних рішень з цього приводу сільською радою не приймалося, а підписи в технічній документації є підробленими.

Частиною першою статті 22 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Крім того, згідно зі статтею 125 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на момент отримання відплвідачем державного акту) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судом, в Книзі записів державних актів на право власності на землю під №15 зареєстрований зовсім інший Державний акт на ім"я ОСОБА_11, а не на ім"я ОСОБА_5, в управлінні Держгеокадастру в Надвірнянському райорні відсутні копія техдокументації та інформація про реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім"я ОСОБА_5

За змістом частини першої статті 116 ЗК України (тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, та в порядку, передбаченому статтею 118 цього Кодексу, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно із частиною 10 зазначеної статті районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з пунктами «б», «в» частини першої статті 20 Закону України № 858-IV «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Стаття 50 цього Закону передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 (далі - Порядок) (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року № 154).

Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абзац другий пункту 2 Порядку). В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов'язковим.

Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, позивач вказує, що він є землекористувачем земельної ділянки, розмір якої згідно земельно-кадастрової документації становить 0,38 га, і яка надавалася йому у постійне користування рішенням сільської ради. Передача відповідачеві ОСОБА_5 земельної ділянки у власність відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки такого рішення сільська рада не приймала взагалі, проект землеустрою виготовлений з порушенням чинного земельного законодавства.

Таким чином, враховуючи дані обставини суд не може вважати оспорюваний Держаний акт дійсним.

Статтею 22 ЗК України (в редакції на час виділення позивачі земельної ділянки) передбачалося, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документів, що посвідчує це право.

Як було встановлено судом, межові знаки земельної ділянки позивача порушені стороною відповідача (а.с.10).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 ЦК України, можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним а також інші способи, що встановлені договором або законом, в тому числі і витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі . Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Отже, з наведеного можна зробити висновок, що відповідач ОСОБА_5 на момент укладання договору дарування 05 жовтня 2017 року знала про незаконність отримання нею оскаржуваного державного акта про право власності на земельну ділянку, підроблення акта узгодження меж.

Враховуючи правову позицію, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право приватної власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до ст.ст.215і216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 09 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав;б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є законним користувачем земельної ділянки площею 0,38 га за адресою: вул. Шевченка, 68, с. Саджавка, Надвірнянського району, то він має право вимагати усунути перешкоди в користуванні належної йому земельної ділянки шляхом її звільнення відповідачем ОСОБА_4 та приведенням її в попередній стан, придатний до використання за цільовим призначенням.

Тому суд вважає підставними вимоги позивача про визнання незаконним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,15, який виданий на ім"я ОСОБА_5 за адресою: вул. Шевченка в с.Саджавка Надвірнянського району, а також як наслідок цього - і визнання недійним договору дарування спірної земельної ділянки від 05.10.2017 року.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з п. 9 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 з урахуванням пояснень, які він надав у судовому засіданні, неправомірними діями відповідачів завдана морільна шкода, і що узгоджується з іншими матеріалами справи, однак суд вважає, що грошова сума на відшкодування шкоди підлягає стягненню з відповідачів в значно меншому розмірі, а саме 3000 грн.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, основуючись на вимогах чинного законодавства, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, і слід визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26 червня 2001 року, виданий на імя відповідача ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: вул. Шевченка в с.Саджавка Надвірнянського району Івано-Франківської області, визнати недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0114 площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в с.Саджавка, вул. Шевченка, Надвірнянського району Івано-Франківської області, який укладений 05 жовтня 2017 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та зобовязати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні позивачу ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,13 га, яка розташована в с.Саджавка Надвірнянського району Івано-Франківської області по вул. Шевченка, шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням. А також слід стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно на користь позивача ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стосовно відшкодування судових витрат слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 в суді представляв адвокат ОСОБА_2, з яким 03 січня 2018 року укладено договір № 03/01/18-1 про надання правової допомоги (а.с.92)

На підтвердження понесених витрат суду надано акт від 10 вересня 2018 року щодо кількісно-вартісних показників фактично наданих обсягів професійної правничої допомоги за договором, за яким було здійснено почасовий розрахунок наданих послуг на загальну суму 22572,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 10/109/18 від 10.09.2018 року на вказану суму (а.с.168-169)

Відповідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції, яка діяла в 2017 році (час подачі позову до суду), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільнихсправах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Ураховуючи положення Закону України, в редакції, яка діяла в 2017 році, та кількість годин на вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви та вчинення інших процесуальних дій в 2017 році сума до відшкодування складає 1920 грн. (прожитковий мінімум станом на 01.01.2017 року становив - 1600 грн. * 40% /100%= 640 грн. * 4 год. = 2560 грн.)

У 2018 році обмеження щодо розміру компенсації витрат на правову допомогу відсутні. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року становив 1762 грн., відповідно 40% дорівнює 704,80 грн.

Отже, всього витрати на правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача складають 10700 грн. (2560 грн. (за 2017 рік) + 8140 грн. (за 2018 рік)).

Окрім того при звернення до суду з позовом позивачем було сплачено 1280 грн. судового збору, який слід стягнути з відповідачів.

Тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_5та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути по 6870,00 грн. судових витрат по справі з кожного.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 4, 12, 15, 23, 202, 203, 215, 234, 236, 387, 388, 393, 1167 ЦК України, ст.152 ЗК України, керуючись ст.ст. 4,19,141, 247, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И РІ Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26 червня 2001 року, виданий на імя ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: вул. Шевченка в с.Саджавка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Визнати недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0114 площею 0,15 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарствав с.Саджавка, вул. Шевченка, Надвірнянського району Івано-Франківської області, який укладений 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області.

Зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,13 га, яка розташована в с.Саджавка Надвірнянського району Івано-Франківської області по вул. Шевченка, шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решта позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 6870,00 грн. судових витрат по справі з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 26.10.2018 року