Справа № 304/1149/18
Провадження № 2/304/398/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2018 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Чепурнова В. О.,
за участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу № 304/1149/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору Перечинська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору Перечинська міська рада Закарпатської області про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником та головою домогосподарства, розташованого за адресою: м. Перечин, вул. Пушкіна, № 24. У вказаному будинку є зареєстрований її син відповідач ОСОБА_2, який фактично вже майже двадцять років у такому не проживає, жодним чином не бере участі в утриманні житлового будинку, не допомагає по господарству та не сплачує за комунальні послуги, що спричиняє їй як власниці будинку значні незручності. Вона неодноразово в усній формі зверталася до сина з вимогою знятися з реєстрації місця проживання, однак на її прохання та вимоги такий не реагує. Факт проживання відповідача у її будинку порушує її право власності, а також створює суттєві перешкоди в отриманні державної соціальної допомоги, житлової субсидії тощо, оскільки вона щороку повинна звертатися до органу місцевого самоврядування, сусідів для складення актів про фактичне не проживання відповідача тощо. Зважаючи на викладені обставини просить позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову.
У судове засідання відповідач не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить літня кухня, що знаходиться за адресою: Закарпатська область м.Перечин, вул. Пушкіна, будинок 24, що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15098969 від 03 липня 2007 року (а. с. 6, 7).
Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку №24 та довідкою Перечинської міської ради Закарпатській області від 06 серпня 2018 року №1862, що перешкоджає позивачу у праві користування та розпорядження своїм майном (а. с. 8-11).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.
Інформацією Перечинської міської ради Закарпатської області підтверджено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно на даний час фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).
Як розяснено у постанові Верховного Суду України «Про усунення перешкод у користуванні власністю» від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
У частині четвертій статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи те, що відповідач у вказаному будинку не проживає, а позивач не може належним чином користуватися своєю власністю, суд вважає, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: Закарпатська область м. Перечин, вул. Пушкіна, № 24, знявши відповідача з реєстраційного обліку у вказаному будинку.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 9, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 223 ч. 4, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком № 24 по вул. Пушкіна в м. Перечин Закарпатської області, знявши його з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_3