АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1724/18Головуючий по 1 інстанції - Токова С.Є.
Категорія: 5 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3; представник позивача - адвокат ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

представник відповідачів - адвокат ОСОБА_9

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є., у залі Соснівського районного суду м. Черкаси о 12 год. 15 хв., повний текст рішення виготовлений 03 вересня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності, - :

в с т а н о в и в :

22 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки у праві спільної часткової власності та визнання права власності.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що вона та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Право власності на вказану квартиру було набуто ОСОБА_10 та відповідачами: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 19 січня 1998 року. 25 липня 2014 року ОСОБА_10 уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання. Відповідач ОСОБА_8 набула право власності на 23/100 частини спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 листопада 2007 року. 31 липня 2010 року внаслідок реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище зі «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8».

В липні 1999 року відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виїхали зі спільної квартири та знялися з реєстраційного обліку і почали проживати за адресою: АДРЕСА_3. З того часу вони не лише не проживали в спірній квартирі, а й не утримували її. Відповідач ОСОБА_8 з моменту набуття права власності на свою частину спірної квартири не проживала та не утримувала її. Виділена у користування кімната площею 10,4 кв.м. використовувалась для здавання в оренду в період 2007-2014 років. Позивач зазаначає, що відповідачі протягом тривалого часу не утримували та не забезпечували схоронність спірної квартири, не сплачували комунальні платежі. У спірній квартирі з 1998 року по сьогоднішній день постійно проживала та проживає ОСОБА_10, яка є людиною похилого віку та утримувала дану квартиру. З 27 липня 2014 року по 25 жовтня 2014 року позивачем ОСОБА_3 за власні кошти було здійснено ремонтні роботи про приведенню спірної квартири до належного для проживання стану. 28 грудня 2014 року відповідачі почали її виселяти. Позивач вважає, що вказані дії відповідачів суперечать нормам чинного законодавства та порушують її права. З урахуванням здійснення позивачем ОСОБА_3 поліпшення спільного майна, вважає, що має право на відповідне збільшення свої частки у праві спільної часткової власності, тому просила суд збільшити частку ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 78 / 200 часток квартири АДРЕСА_2, а зва відповідачами ОСОБА_10 відповідно за кожним по 29 / 200 часток, аз ОСОБА_8 на 35/ 200 часток, стягнувши судові витрати з відповідачів порівну.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що на її думку, судом першої інстанції допущено грубе порушення норм процесуального права, що полягає у встановленні обставин на підставі пояснень сторін, що не були допитані, як свідки, не можуть розцінюватися, як доказ і тим паче бути покладеними в основу рішення. ОСОБА_3 вказує, що судом першої інстанції встановлено факт проведення ремонтних робіт лише у вигляді придбання меблів на кухню та облаштування душової кабіни у ванній кімнаті, та судом надано критичну оцінку договорам. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що належність чи неналежність договорів не були предметом розгляду справи. Встановлення факту проведення чи не проведення ремонтних робіт також. Суд першої інстанції визнав неналежним доказ, який відповідає положенням діючих нормативно-правових актів, а саме квитанції про оплату комунальних послуг. Судом першої інстанції допущено до участі у справі осіб, що не є ні сторонами по справі, ні представниками відповідача, ні іншими особами судового процесу, та їх поясненя покладені в основу рішення. Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають суттєве значення для справи, не досліджено в повному, об`єктивному та всебічному порядку усіх доказів, ряд доказів проігноровано чи спотворено, що в результаті, вона вважає, стало підставою невідповідності дійсним обставинам справи висновків суду та винесення рішення з порушенням норм процесуального права, тому дане рішення не може залишатись в силі. ОСОБА_3 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

16 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8- адвоката ОСОБА_12 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_12 зазначає, що рішення є законним, а подана апеляційна скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Вказує, що ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає неправдиві обставини, а саме те, що відповідачі не утримують своє майно, і те що давали згоду позивачу на проведення ремонтних робіт в квартирі чим вводить суд в оману, оскільки дані обставини не відповідають дійсності. ОСОБА_12 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.08.2018 року - без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до вимог ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються. як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зазначивши, що доводи та посилання позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки посилання ОСОБА_3, що ремонті роботи вона здійснювала зі згоди співвласників, заперечуються відповідачами, а позивач доказів отримання згоди всіх співвласників майна належними доказами не підтвердила, як і відсутні докази, що ремонтні роботи в квартири АДРЕСА_1 по поліпшення квартири відбулись в розумінні статті 375 ЦК України суду , тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 77/400 квартири в АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 25.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року, обтяжувач ОСОБА_10 (а. с.21-24).

Відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить відповідно на праві спільної часткової власності по 77/400 квартири у АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 19.01.1998 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси , що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року (а. с.16).

Відповідачу ОСОБА_8 належить на праві власності 23/100 частини квартири в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_14, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3225, що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2008 року. У відповідності з часткою у майні ОСОБА_8 виділено кімнату площею 10,4 кв. м. за згодою всіх співвласників, та на неї відкритий особовий рахунок, що підтверджується даними довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР за № 7493 від 30.09.2014 року (а. с.19).

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положення статті 321 ЦК України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 2 вказаної статті передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Права власника квартири визначені статтею 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, та надаючи оцінку доводам позовної заяви позивача стосовно того, що відповідачами була надана згода на проведення ремонтних робіт, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, та вказує, що суд першої інстанції також послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 61-1108-св18 зазначивши, що поняття «поставити до відома» та «отримати згоду» в розумінні статті 357 ЦК України не є тотожними.

Апеляційний суд погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 не надала суду належних, достовірних та допустимих доказів того, що вона отримала згоду від всіх співвласників майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 на його поліпшення в розумінні статті 357 ЦК України та відповідачі прийняли та погодились з умовами позивача.

Також, апеляційний суд, приймає до уваги, що наявні в матеріалах справи докази, заперечення відповідачів, не знайшли свого підтвердження, тому посилання позивача ОСОБА_3, що згода відповідачів на проведення ремонтних робіт, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 була надана усна згода шляхом їх участі у проведенні ремонтних робіт, що і було досліджено та зазначено судом першої інстанції, оскільки відповідачі участі у ремонтних роботах не приймали, тому позивач і просить за рахунок проведення ремонту збільшити її частку у даній квартирі.

За положеннями ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Апеляційний суд, погоджується із судом першої інстанції, яким критично оцінено докази, надані ОСОБА_3 суду на підтвердження факту виконання ремонтних робіт : договорів без номеру від 30.07.2014 року на установку металевої конструкції, який укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_16, оскільки даний договір укладено не з позивачем ОСОБА_3 Віталієвною, а умови договору не містять даних, що металеві конструкції установлюються саме у спірній квартирі. Також належну оцінку надав суд першої інстанції договору підряду, вказавши, що в даному договорі підряду № 1349-2 від 25.08.2014 року не міститься, хто є замовником, та які виконання яких саме робіт він передбачає, акти виконаних робіт не містять ні підпису виконавця, ні замовника. Смета на ремонт, яка є додатком до договору від 08.09.2014 року не містить відомостей, що саме виконувалося за договором, не надано доказів про те, що дана фізична особа-підприємець існує і має право займатися даними видами робіт, на договорі відсутня печатка фізичної особи - підприємця , послався суд першої інстанції в рішенні (а.с.53-55,58).

Таким чином, дослідивши вищезазначені докази, апеляційний суд дійшов висновку, що дані докази не є належними та достовірними доказами в підтвердження позовних вимог ОСОБА_3, а тому в силу вимог ст. 79 ЦПК України не можливо встановити дійсність обставин з наданих позивачем доказів, та зробити висновок, що дані ремонтні роботи призвело до такого поліпшення майно, що це дає підстави для збільшення частки позивача у праві спільної часткової власності .

Відповідно до роз'яснення п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» зазначено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційним судом, як і судом першої інстанції не встановлено правових підстав для збільшення частки позивача ОСОБА_3, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та не обґрунтованими і не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який не взяв до уваги за належний доказ квитанції про сплату комунальних послуг, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_3 не довела, що саме вона чи тільки вона несе витрати за дану квартиру і саме понесення витрат не дає підстав для вирішення питання щодо збільшення частки у праві власності на квартиру.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо того, що на підтвердження факту проведення ремонтних робіт (поліпшень) за власний кошт позивачем було надано ряд договорів, замовлень, квитанцій, чеків, рахунок-фактур не можуть бути взяті до уваги, оскільки в силу вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України не є належними доказами, так як договір на підтвердження факту виконання ремонтних робіт договорів без номеру від 30.07.2014 року на установку металевої конструкції, який укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_16, а не з позивачем ОСОБА_3, умови договору не містять даних, що металеві конструкції установлюються саме у спірній квартирі. У договорі підряду № 1349-2 від 25.08.2014 року не міститься, хто є замовником, та які виконання, яких робіт він передбачає, акти виконаних робіт не містять ні підписи виконавця, ні замовника.

Твердження ОСОБА_3, що відповідачі не оскаржували проведення ремонтних робіт, як і не ставили під сумнів обсяг та якість проведених робіт, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем стосовно позовних вимог не доведено факт надання згоди щодо проведення ремонтних робіт.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3 не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Фетісова Т.Л.