АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарРябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом Херсонської міської ради до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року Херсонська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зазначаючи, що відповідач на земельних ділянках, належних до комунальної власності територіальної громади міста Херсона, розташував тимчасові споруди, а саме: кіоски з продажу тютюнових виробів на розі АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що зазначені споруди розміщені відповідачем незаконно, з порушенням встановленого чинним законодавством порядку, а також за відсутності необхідних дозвільних документів та відповідного договору з Херсонською міською радою, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні спірними земельними ділянками, звільнивши їх шляхом знесення тимчасових споруд.

Рішенням суду від 30 травня 2017 року позов задоволено.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо відсутності правових підстав для розміщення торгівельних кіосків на спірних земельних ділянках, належних територіальній громаді міста Херсона, зроблені без з'ясування чи є торгівельний кіоск тимчасовою спорудою в розумінні ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не відповідають обставинам справи та нормам законодавства, що регулює спірні відносини. Також зазначив, що обраний позивачем спосіб усунення перешкод у користуванні майном порушує визначене ст. 1 Першого протоколу Конвенції право мирного володіння майном та є незаконним заходом втручання, який не відповідає суспільним інтересам та не є пропорційним переслідуваним цілям.

У викладеному в письмовій формі відзиві на апеляційну скаргу Херсонська міська рада доводи скарги не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на АДРЕСА_1 ОСОБА_5 на земельних ділянках, що належать до комунальної власності, розмістив кіоски без будь-яких дозвільних документів.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки- це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування(оренду) або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно із діючим в Україні земельним законодавством, зокрема із Земельним кодексом України, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад (ст.12 ЗК).

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст.126 цього Кодексу, яка регламентує оформлення речових прав на земельну ділянку, встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положення наведеного Закону щодо державної реєстрації прав поширюються і на користування земельною ділянкою на підставі договору оренди.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду регулює стаття 124 ЗК України, відповідно до вимог якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування згідно з його повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Крім того, два із розміщених ОСОБА_5 кіосків є торгівельними, а кіоск на АДРЕСА_1 на час здійсненого Інспекцією з контролю за благоустроєм та санітарним станом м.Херсона Хесонської міської ради обстеження не працював.

Питання розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності врегульовано затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. №244 ( зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за №1330/20068) Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, відповідно до положень якого підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди.

Паспорт прив'язки тимчасової споруди оформлюється органом з питань містобудування та архітектури, підлягає реєстрації в журналі реєстрації паспортів прив'язки або в електронному журналі органом, який його видав, з подальшим внесенням інформації про тимчасову споруду до містобудівного кадастру.

Строк дії паспорта прив'язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень.

У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Встановлення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не підтвердив належними та допустимими доказами своє право на користування земельними ділянками, на яких розміщені кіоски, і не надав суду виданий в установленому законом порядку паспорт прив'язки спірних тимчасових споруд, що є єдиною підставою для їх розміщення на земельних ділянках комунальної власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушене ним право власника земельних ділянок, яким у спірних правовідносинах є територіальна громада міста Херсона, підлягає відновленню шляхом знесення спірних кіосків, як це передбачено ст.212 ЗК України.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання заявника на те, що суд прийняв до свого провадження і вирішив по суті позовну заяву, подану особою, яка не мала на те повноважень від територіальної громади, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст.29 ЦПК України 2004 року, в редакції, що діяла на час звернення Херсонської міської ради до суду, юридичні особи мають здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права, в тому числі звертатися з позовами, та виконувати свої обов'язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність).

При цьому юридичних осіб в суді представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням ( ч.3 ст.38, ч.3 ст.42 ЦПК 2004р.).

Аналогічні положення щодо цивільної процесуальної дієздатності містить ЦПК України 2017 року, частина четверта статті 58 якого крім того передбачає, що територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Наведені положення процесуального законодавства є співзвучними і витікають із положень цивільного законодавства щодо цивільної дієздатності юридичної особи та здійснення нею представництва, в тому числі за довіреністю, яка від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст.ст.92, 246 ЦК України).

Відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Херсонський міський голова в даній справі є саме тією посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка уповноважена діяти від імені Херсонської міської ради без довіреності або видавати довіреність на здійснення представництва, в тому числі в суді, іншій особі, що і відбулося у спірних правовідносинах ( а.с.2-4, 18).

Необґрунтованими колегія суддів також вважає доводи ОСОБА_5,який не оспорює і не спростовує своє право на спірні кіоски, про те, що ці кіоски не мають статусу тимчасових споруд, а виготовлені з урахуванням довготермінового використання на відведеній земельній ділянці. Вони є суцільною, неподільною річчю, яку неможливо розібрати на частини (демонтувати).

Матеріали справи не містили документів, які б підтверджували як право власності ОСОБА_5 на спірні кіоски, так і правовий статус наведеного майна.

Суд апеляційної інстанції в порядку, встановленому ст.ст.12, 367 ЦПК України, дослідив надані представником відповідача договори купівлі-продажу торгівельних кіосків та дійшов висновку про те, що предмет відчуження за наведеними угодами не має статусу нерухомого майна, а зазначена в договорі купівлі-продажу кіоску АДРЕСА_1) інформація про його розташування на земельній ділянці площею 20кв.м. не містить посилання на рішення компетентного органу про надання цієї земельної ділянки у користування чи відведення у власність.

Натомість із наданого представником Херсонської міської ради листа Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради від 12.01.2018 року №8-14737-5/12 вбачається, що для земельних ділянок, на яких розміщені спірні кіоски, землевпорядна документація не розроблялася, відповідно їх цільове призначення не визначалося. Рішень щодо відведення у власність або в користування вказаних земельних ділянок міською радою не приймалося.

Станом на 10.01.2018 року вказані земельні ділянки не перебувають у власності або в користуванні громадян чи юридичних осіб і згідно зі ст.19 Земельного кодексу України такі земельні ділянки можуть перебувати у запасі та належать до земель комунальної власності.

Паспорти прив'язки тимчасових споруд за вказаними адресами управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування міської ради не оформлювалися.

Відповідно до приписів ст.ст.319, 320 ЦК України, які регулюють питання здійснення права власності та використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.

Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Такі умови для використання кіосків з метою здійснення підприємницької діяльності встановлені Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011року, дотримуватися яких ОСОБА_5 не вважає за необхідне.

Разом з тим, заперечуючи статус спірних кіосків як тимчасових споруд і посилаючись на їх зв'язок із землею, ОСОБА_5 не враховує, що Земельний кодекс України забороняє використання громадянами земельних ділянок без отримання їх в установленому законом порядку у власність або в користування на умовах оренди.

Стаття 120 ЗК України передбачає перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, однак правовий статус спірних кіосків як нерухомого майна належними та допустимими доказами не підтверджено. Попередні власники кіосків у наданих апеляційному суду угодах не посилалися на правовстановлюючі документи, які б свідчили про їх право власності на кіоски як на нерухоме майно та про державну реєстрацію цих прав в установленому законом порядку. Відсутні також документи, які б підтверджували право цих осіб як землекористувачів.

Таким чином, твердження відповідача у наведеній частині його заперечень проти позову є юридично неспроможними.

Неприйнятним, на думку колегії суддів, є також посилання заявника на порушення судом ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Ухвалене судом в даній справі рішення не позбавляє ОСОБА_5 належного йому майна-кіосків, а лише зобов'язує його забрати це майно із земельної ділянки, право користування якою ним не підтверджено.

Твердження ОСОБА_5 про те, що при цьому кіоски будуть знищені є перебільшенням та припущенням, а не перевіривши та не отримавши підтвердження законності розташування кіосків на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, очікування та сподівання останнього на перехід до нього права користування земельними ділянками не можна вважати виправданими та такими, що підлягають захисту відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції.

До того ж ОСОБА_5 не позбавлений можливості вирішити питання про розміщення спірних кіосків для провадження підприємницької діяльності в установленому законом порядку, однак відповідних дій протягом тривалого періоду часу не вчиняє.

Перевіряючи питання щодо дотримання судом правил юрисдикції даного спору, колегія суддів враховує правову позицію з цього приводу Господарського суду Херсонської області, викладену в ухвалі від 24 листопада 2016 року у справі №923/1135/16 за позовом Херсонської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про звільнення земельних ділянок шляхом демонтажу тимчасових споруд, відповідно до якої між сторонами не виникли господарські відносини, у встановлених судом обставинах ОСОБА_5 діяв як фізична особа-власник споруд, які він самочинно встановив на чужій земельній ділянці. Господарський суд дійшов висновку, що справа має розглядатися у суді загальної юрисдикції за правилами ЦПК України ( а.с.20-21).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна