№2/760/3154/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кушнір С.І.,

при секретарі - Гаєвській С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, 3-я особа тимчасово виконуючий обов»язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 20 червня 2017 року звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом за захистом прав та законних інтересів ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, поновити строк звернення до суду та прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі до розгляду;

визнати незаконним та скасувати Наказ т.в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4. № 2/к від 03 січня 2017 р.;

поновити ОСОБА_1 на посаді першого проректора Національного авіаційного університету;

стягнути з Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 січня 2017 р. по 06.02.2017 р. у розмірі 318135 грн. 93 коп.;

стягнути з Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2017 р. до моменту винесення рішення;

рішення в частині поновлення на посаді першого проректора Національного авіаційного університету та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначає, що на підставі рішення Вченої ради Національного авіаційного університету від 26 березня 2014 р., затвердженого Наказом ректора Національного авіаційного університету № 194/к від 22 квітня 2014 р., його було прийнято на посаду першого проректора Національного авіаційного університету з 24 квітня 2014 р.

Наказом в.о. ректора Хращевського Р.В. № 3 від 20 серпня 2015 р. його звільнено з посади першого проректора Національного авіаційного університету.

Відповідно до Наказу в.о. ректора Національного авіаційного університету Ісаєнка В.М. № 1090/к від 25 жовтня 2016 р. його поновлено на посаді першого проректора з 20 серпня 2015 р., на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 р. по справі № 760/3703/16-ц.

Наказом т.в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4. № 2/к від 03 січня 2017 р. його звільнено з роботи з посади першого проректора університету з у зв'язку зі скороченням чисельності працівників за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

На думку позивача, його звільнення є протиправним, здійснено з порушенням чинного законодавства України, а тому Наказ № 2/к від 03 січня 2017 р. є незаконним та підлягає скасуванню.

Так, посилається на те, що 25.10.2016 р. заступником Міністра освіти і науки України було затверджено штатний розпис Національного авіаційного університету, відповідно до якого були введені до спеціального фонду бюджету НАУ адміністративно-управлінського персоналу за умовами оплати віднесених до науково-педагогічних працівників наступні посади ректорату: перший проректор (посада, на яку було поновлено позивача); проректор з науково-педагогічної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та виховної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку.

В той же день, в.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. виніс Наказ № 409/од від 25.10.2016 р. «Про штатний розпис НАУ», відповідно до якого з метою упорядкування штатного розпису, наказано з 25.10.2016 р. ввести в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України.

26.10.2016 р. заступником Міністра освіти і науки України затверджені нові Зміни до штатного розпису НАУ з 26.10.2016 р., згідно з якими до загального фонду бюджету НАУ адміністративно-управлінського персоналу за умовами оплати віднесених до науково-педагогічних працівників введені наступні посади ректорату: проректор з навчальної та виховної роботи, проректор з економіки та адміністративно-господарської роботи, проректор з науково-технічного співробітництва, проректор з міжнародного співробітництва. Вказаним наказом виведено зі спеціального фонду бюджету НАУ посаду першого проректора університету (посаду, на яку був поновлений 25.10.2016 р. позивач) та інші посади.

26.10.2016 р. відповідно до Наказу в.о. ректора НАУ Ісаєнка В.М. № 411/од «Про штатний розпис НАУ» введено в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України 26.10.2016 р.

Проте, згідно чинного статуту НАУ, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 28.12.2016 р. посади проректорів залишились незмінними.

Фактично скорочення штату працівників НАУ не відбулось, а була здійснена заміна назв посад проректорів.

При звільненні позивача було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець повинен запропонувати працівникові всі вакантні посади, які з'явились на підприємстві з моменту попередження працівника про майбутнє звільнення до дня такого звільнення включно.

31.10.2016 р. позивачу вручено письмове попередження про те, що останній підлягає звільненню з роботи у зв'язку зі скороченням штатної чисельності з 31.12.2016 р. за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Проте, йому посада за відповідною професією (кваліфікацією), при попередженні про звільнення і до дня такого звільнення включно, запропонована не була, при цьому, посади проректорів у штатному розписі НАУ залишались вакантними навіть на момент його звільнення.

На час звільнення позивач мав суттєві переваги перед іншими працівниками в розумінні критеріїв, визначених ч. 1 ст. 42 КЗпП України, а тому роботодавець діяв з порушенням ст. 42 КЗпП України.

Крім того, відповідачем при звільненні позивача з роботи було порушено вимоги ст.ст. 44, 116 КЗпП України.

Так, згідно довідки про доходи позивача від 31.01.2017 р. № 661/153 НАУ середньоденна заробітна плата позивача становить 13255,66 грн. З позивачем розрахунок у зв'язку із звільненням було проведено 07.02.2017 р. Отже, з дня звільнення 04.01.2017 р. по 06.02.2017 р. пройшло 24 дні, які є днями затримки проведення розрахунку у зв'язку зі звільненням з роботи до дня фактичного розрахунку з позивачем.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку: 24 дні * 13255,66 грн. (середньоденна заробітна плата) = 318135,93 грн.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, позивач вважає, що наказ т.в.о. ректора НАУ ОСОБА_4. № 2/к від 03 січня 2017 р. про його звільнення з посади першого проректора НАУ, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а він має бути поновленим на посаді першого проректора НАУ.

03.08.2017 р. представником позивача до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом за захистом прав та законних інтересів ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, поновити строк звернення до суду та прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі до розгляду;

визнати незаконним та скасувати Наказ т.в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4. № 2/к від 03 січня 2017 р.;

поновити ОСОБА_1 на посаді першого проректора Національного авіаційного університету;

стягнути з Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 січня 2017 р. по 06.02.2017 р. у розмірі 9530 грн. 40 коп.;

стягнути з Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2017 р. до моменту винесення рішення;

рішення в частині поновлення на посаді першого проректора Національного авіаційного університету та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Зазначив, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з порушенням п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вакантні посади позивачу не пропонувались, на засідання Вченої ради не вносилась пропозиція про погодження переведення позивача на вакантні посади проректорів, на посаду проректора з міжнародного співробітництва було переведено третю особу, яка такого досвіду та кваліфікаційного рівня як позивач не мала, наведене свідчить про порушення переважного права позивача на залишенні на роботі та порушення положень КЗпП України. Крім того, відповідачем при звільненні позивача з роботи було порушено вимоги ст.ст. 44, 116 КЗпП України. Таким чином, вважає, що наказ т.в.о. ректора НАУ ОСОБА_4. № 2/к від 03 січня 2017 р. про звільнення позивача з посади першого проректора НАУ, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а ОСОБА_1 має бути поновленим на посаді першого проректора НАУ.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог, відсутність належних та допустимих доказів, якими вони обґрунтовуються. Надали суду письмові заперечення, повністю підтримані в судовому засіданні.

В обґрунтування заперечень послались на те, що скорочуючи чисельність посад проректорів, відповідач діяв у межах наданих законодавством повноважень. Керуючись наказом в.о. ректора від 26.10.2016 р. № 411/од «Про штатний розпис НАУ» та нормами ст. 49-2 КЗпП України, позивача було попереджено за 2 місяці про наступне звільнення з 31.12.2016 р., про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. відповідач запропонував позивачу роботу (вакантну посаду) за відповідною спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, а саме: професор Навчально-наукового інституту Комп'ютерних інформаційних технологій (НН ІКІТ), про що складений відповідний Акт. Однак, позивач відмовився ставити підпис про погодження з зазначеною пропозицією, як і відмовився зазначити причину такої відмови, про що членами комісії зазначено у Акті. Таким чином, позивач, будучи належно проінформованим про наявність вакантної посади у відповідача, що відповідає його кваліфікації та досвіду, не вчинив жодних дій для свого працевлаштування, будь-яких письмових заяв про заміщення посад (переведення) не подавав. Твердження позивача про неврахування НАУ його переважного права на залишенні на роботі є сумнівним, не підтвердженими належними доказами.

Враховуючи зазначене, а також те, що позивач не надав згоди на переведення на посаду професора Навчально-наукового інституту Комп'ютерних інформаційних технологій (НН ІКІТ), що відповідає його освіті, кваліфікації та досвіду, позивач був законно звільнений з посади першого проректора з 03.01.2017 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Тому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

14.12.2017 р. представником відповідача до суду подано заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої представник НАУ просить застосувати строки звернення (місячний та тримісячний строк позовної давності), визначені ст. 233 КЗпП України, до позову ОСОБА_1, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю вимог, оскільки посилання позивача на поважність пропуску позовної давності є необґрунтованими.

Третя особа т.в.о. ректора НАУ ОСОБА_4. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав письмові заперечення, відповідно до яких вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, повністю підтримує подані представником відповідача заперечення на позов, та просить розглядати справу за його відсутності за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі Наказу ректора Національного авіаційного університету № 194/к від 22 квітня 2014 р., ОСОБА_1 було прийнято на посаду першого проректора Національного авіаційного університету з 24 квітня 2014 р.

Наказом в.о. ректора Хращевського Р.В. № 3 від 20 серпня 2015 р. ОСОБА_1 звільнено з посади першого проректора Національного авіаційного університету.

Відповідно до Наказу в.о. ректора Національного авіаційного університету Ісаєнка В.М. № 1090/к від 25 жовтня 2016 р. ОСОБА_1, доктора технічних наук, професора, поновлено на посаді першого проректора з 20 серпня 2015 р., на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 р. по справі № 760/3703/16-ц.

25.10.2016 р. заступником Міністра освіти і науки України було затверджено штатний розпис Національного авіаційного університету, відповідно до якого були введені до спеціального фонду бюджету НАУ адміністративно-управлінського персоналу за умовами оплати віднесених до науково-педагогічних працівників наступні посади ректорату: перший проректор (посада, на яку було поновлено позивача); проректор з науково-педагогічної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та виховної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку, проректор з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв"язків.

В.о. ректора НАУ Ісаєнко В.М. винесено Наказ № 409/од від 25.10.2016 р. «Про штатний розпис НАУ», відповідно до якого з метою упорядкування штатного розпису, наказано з 25.10.2016 р. ввести в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України.

26.10.2016 р. заступником Міністра освіти та науки України затверджені зміни до штатного розпису НАУ з 26.10.2016 р., згідно з якими до загального фонду бюджету НАУ адміністративно-управлінського персоналу за умовами оплати віднесених до науково-педагогічних працівників введені наступні посади ректорату: проректор з навчальної та виховної роботи, проректор з економіки та адміністративно-господарської роботи, проректор з науково-технічного співробітництва, проректор з міжнародного співробітництва.

Виведено із спеціального фонду бюджету НАУ посаду першого проректора університету (посаду, на яку був поновлений 25.10.2016 р. ОСОБА_1Г.) та інші посади.

26.10.2016 р. відповідно до Наказу в.о. ректора НАУ Ісаєнка В.М. № 411/од «Про штатний розпис НАУ» введено в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України 26.10.2016 р.

Встановлено, що 31.10.2016 р. позивачу вручено письмове попередження про те, що останній підлягає звільненню з роботи у зв'язку зі скороченням штатної чисельності з 31.12.2016 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом т.в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4. № 2/к від 03 січня 2017 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади першого проректора університету у зв'язку зі скороченням чисельності працівників за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Віповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992р. розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з наданих представниками відповідача письмових доказів, в НАУ, мале місце скорочення штату та чисельності працівників.

Так, станом на 24.10.2016 р. в штаті НАУ існувало 7 посад проректорів, а саме: перший проректор з адміністрування; проректор з навчальної та методичної роботи; проректор з наукової роботи; проректор з соціальної роботи; проректор з господарської роботи; проректор з корпоративного управління; проректор з розвитку та міжнародних зв'язків.

З 25.10.2016 р. МОН України затверджено новий штатний розпис НАУ, відповідно до якого до спеціального фонду бюджету НАУ введено 5 посад: першого проректора; проректор з науково-педагогічної роботи; проректор з науково-педагогічної та виховної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку; проректор з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв'язків.

Для оптимізації оргструктури НАУ, в т.ч. для приведення у відповідність до норм ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», з 26.10.2016 р. МОН України затверджено Зміни у штатному розписі НАУ, відповідно до яких у штаті НАУ залишилось 6 посад проректорів: проректор з навчальної та виховної роботи; проректор з наукової роботи; проректор з економіки та адміністративно-технічного співробітництва; проректор з міжнародного співробітництва; проректор з корпоративного управління.

Відтак, у зв'язку з тим, що з 26.10.2016 р. відбулось скорочення 6 посад проректорів, в т.ч. посада проректора, відбулося скорочення штатної чисельності проректорів НАУ, що підтверджується штатними розписами НАУ, затвердженими МОН України.

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор), права якого визначаються статутом.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» колегіальним органом управління вищого навчального закладу є Вчена рада, повноваження якої встановлюються статутом.

Так, відповідно до п. 5.3.3 Статуту НАУ (в ред. від 27.03.2015 р.) наймання на роботу і звільнення проректорів здійснюється наказом ректора за погодженням із Вченою радою НАУ. Так, рішенням Вченої ради від 26.10.2016 р. (протокол № 8, введено в дію наказом в.о. ректора НАУ від 27.10.2016 р. №418/од) погоджено переведення проректорів за новим штатним розписом ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Посади проректора з наукової роботи займав ОСОБА_7, а посаду проректора з корпоративного управління ОСОБА_8

Кандидатура на посаду проректора з науково-технічного співробітництва Вченою радою не розглядалась, залишалась вакантною на день звільнення позивача.

Вбачається, що цим же рішенням Вченої ради, відповідно до Змін у штатному розписі, погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади першого проректора за п. 1 ст. 40 КЗпП України (п. 3.3.2 Протоколу № 8 від 26.10.2016 р.).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України позивач був своєчасно попереджений про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників за два місяці.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 01.04.2015 р. у справі за №6-40цс 15, яка у відповідності з вимогами ст.360-1 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, законодавство України не зобов'язує роботодавця пропонувати всі вакантні посади одночасно, черговість пропонування посад, що відповідають освіті, кваліфікації та досвіду працівника, законодавством не встановлена.

Встановлено, що 31.10.2016 р., керуючись наказом в.о. ректора від 26.10.2016 р. №411/од «Про штатний розпис НАУ» та нормами ст. 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 було попереджено за 2 місяці про наступне звільнення з 31.12.2016 р., про свідчить особистий підпис ОСОБА_1 на попередженні.

Також встановлено, що відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідач запропонував позивачу роботу (вакантну посаду) за відповідною спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, а саме: професор Навчально-наукового інституту Комп'ютерних інформаційних технологій (НН ІКІТ), про що складено відповідний Акт.

Як вбачається з даного Акту від 31.10.2016 р., позивач відмовився ставити підпис про погодження з зазначеною пропозицією, як і відмовився зазначити причину такої відмови, про що членами комісії зазначено в Акті.

З матеріалів справи вбачається, що на момент попередження ОСОБА_1 про його звільнення з роботи у зв»язку зі скороченням штатної чисельності 31.10.2016 року були вакантні посади проректора з міжнародного співробітництва, проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи та проректора з навчальної та виховної роботи, а посада проректора з науково-технічного співробітництва залишалась вакантною до 01.03.2017 року.

Дані вакантні посади позивачу не пропонувались, на засідання Вченої ради не вносилась пропозиція про погодження переведення позивача на вакантні посади проректорів, що свідчить про порушення установленого законом порядку звільнення позивача.

Як зазначив в своїх запереченнях представник відповідача позивачу не пропонувались інші посади, також позивач не відповідав вимогам для зайняття посади проректора з науково-технічного співробітництва.

Відповідно до п.5.3.3. Статуту кандидат на посаду проректора Університету повинен бути громадянином України, вільно володіти українською мовою, мати вчене звання та науковий ступінь, стаж науково-педагогічної діяльності не менше ніж п»ять років у вищих навчальних закладах III- IV рівнів акредитації - не менше трьох років.

В судовому засіданні встановлено, що позивач має вищу освіту, у 2013 році присвоєно вчене звання професора інформаційних технологій, тобто позивач відповідав критеріям для зайняття посади проректора, в т.ч. і проректора з науково-технічного співробітництва.

Суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням установленого законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, в день звільнення 03.01.2017 р., позивач не працював.

Днем видачі трудової книжки позивачу є 11.01.2017 р. Відповідно до видаткового касового ордера від 25.01.2017 року розрахунок з позивачем проведено 25.01.2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою Національного авіаційного університету, 3-я особа тимчасово виконуючий обов'язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку розрахунку при звільненні, у червні 2017 р.

Відповідач просив застосувати строки звернення (місячний та тримісячний строк позовної давності), визначені ст. 233 КЗпП України, до позову ОСОБА_1, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю вимог.

Позивач, звертаючись до суду з позовом просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом за захистом прав та законних інтересів ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі та поновити строк звернення до суду.

При цьому, послався на те, що він мав поважні причини пропуску позовної давності, а саме розгляд аналогічної справи Солом'янським районним судом м. Києва (№760/2247/17).

Так, позивач зазначає, що 02.02.2017 р. ОСОБА_1 було подано позовну заяву до Національного авіаційного університету про визнання звільнення незаконним, скасування наказів та поновлення на роботі.

Судове засідання судом було призначено на 27.03.2017 р. на 09.30 год. Позивач у зв'язку з необхідністю лікування дітей за кордоном, знаходився за межами України і звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

На призначене судове засідання 22.05.2017 р. через травму ноги позивач не зміг з'явитись, при цьому, представник позивача через перебування в пологому будинку також не змогла з'явитись у судове засідання.

На обґрунтування зазначених обставин позивачем надано наступні документи:

копію довідки № 2487 Київської міської клінічної лікарні № 6, з якої вбачається, що ОСОБА_1 18.05.2017 р. отримав травму ноги (лівого колінного суглобу). Рекомендовано амбулаторне лікування;

копію довіреності на представлення інтересів, віданої 19.05.2017 р. ОСОБА_1, якою уповноважено ОСОБА_9 представляти його інтереси;

копію довідки №1640 від 16.05.2017 р., виданої гром. ОСОБА_9, згідно якої вбачається, що вона знаходиться на стац. лікуванні в патології вагітних відділенні № 2 з 05.05.2017 р. по теперішній час (станом на день видачі довідки 16.05.2017 р.).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 р., позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, повідомленого належним чином, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2018 р., ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 р., залишено без змін.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Днем видачі трудової книжки позивачу є 11.01.2017 р., а тому за правилами, визначеними статтями 261 та 253 ЦК України, обчислененя строку звернення до суду розпочато 12 січня 2017 року та закінчено 12 лютого 2017 року.

Відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Також в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року судом роз'яснено, що Встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові також згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Національним авіаційним університетом 14.12.2017 р. подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Частиною 1 статті 265 ЦК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та не надано належних доказів поважності причин пропуску строків на звернення до суду, установлених ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Перебування позивача та представника позивача на лікуванні в травні 2017 року, та не явки в судове засідання 22.05.2017 року (справа № 760/2247/17), залишення позову без розгляду не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі в період з 12.02.2017 року по 20.06.2017 року, а також з позовом про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільнення та за час вимушеного прогулу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 40, 43-1, 47, 49-2, 116, 117, 233, 234, 235 КЗпП України, ст.ст. 256-258, 267 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, 3-я особа тимчасово виконуючий обов»язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку розрахунку при звільненні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Кушнір С.І.