Cправа № 563/1233/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2018 року

Корецький районний суд Рівненської області

в особі:

головуючого судді Кулика Є.В.

при секретарі Федичканич В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 12 204 грн. 56 коп. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 13.10.2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на виконання зобов'язань перед банком, підписавши заяву та Умови і правила надання банківських послуг. Однак договірних зобов'язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 09.07.2018 року виникла заборгованість в сумі 12 204 грн. 56 коп. Покликаючись на викладені обставини, просить позов задоволити.

Позивача у встановленому порядку повідомлено про відкриття провадження у справі, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але подав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає, але просить суд зменшити суму стягнення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 13.10.2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на виконання зобов'язань перед банком, підписавши заяву та Умови і правила надання банківських послуг. Однак договірних зобов'язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 09.07.2018 року виникла заборгованість в сумі 12 204 грн. 56 коп., яка складається з: 3 826 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8 926 грн. 85 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 557 грн. 36 коп. - штраф (процентна складова).

Укладений із банком кредитний договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у зв'язку з чим він відповідно до правил ст.204 ЦК України він є правомірним.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання), відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов а вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що зобов'язання не виконано, що відповідачем не оспорено. На час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України).

За загальним правилом період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) (постанова ВСУ № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, постанова ВСУ № 6-474цс16 від 18.05.2016 року).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 постійно сплачував кредит, тіло кредиту виплатив у повному обсязі, то суд вважає за можливе зменшити суму нарахування пені.

При невиконанні позичальником умов, передбачених договором, банк зобов'язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку.

Будучи обізнаним, що позичальник тривалий час фактично перестав сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк з 31 грудня 2015 року (з дати останньої проплати заборгованості по кредитному договору) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків близько трьох років, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені.

З урахуванням положень ст.10 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, а тому наявні підстави для зменшення її розміру.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, з врахуванням встановлених обставин у справі - розміру збитків та дій позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені із суми 8 926 грн. 85 коп. до 500 грн.

Між тим, у позовних вимогах ААТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, необхідно відмовити з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов' язковою для всіх судів України.

Оскільки даним рішенням стягується пеня за несвоєчасність сплати боргу, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути загальну суму боргу в розмірі 4 326 (чотири тисячі триста двадцять шість) грн. 51 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню на законних підставах, з огляду на визнання позову відповідачем (що не порушує будь-чиїх прав), відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 82, 83, 89, 141, 142, 264-266 ЦПК України, ст.ст. 6, 15, 16, 192, 509, 526, 533, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 627, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 Рівненської облаті, вул. Тиха, 26-А на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2011 року в розмірі 4 326 (чотири тисячі триста двадцять шість) грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп.

Повернути Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні цього позову, в розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Є.В. Кулик