АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1561/18Головуючий по 1 інстанції - Побережна Н.П.
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 02 липня 2018 року (ухвалене в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області 02 липня 2018 року під головуванням судді Побережної Н.П.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 про стягнення аліментів та витрат на навчання дочки, -

в с т а н о в и в :

30 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та витрат на навчання дочки.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 27 листопада 1993 року по 04 серпня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 13 березня 2015 року шлюб розірвано. Від спільного шлюбу з ОСОБА_5 позивач має двох дочок: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Молодша дочка ОСОБА_6 з 01 вересня 2016 року навчається в Білоцерківському національному аграрному університеті на контрактній формі навчання. Згідно з довідкою від 05 липня 2017 року № 266, виданою Білоцерківським національним аграрним університетом, ОСОБА_6 є студенткою 1 курсу денного відділення факультету ветеринарної медицини, проживає в гуртожитку.

Позивачці важко самій утримувати дочку, оскільки її заробітна плата є мінімальною.

За період навчання дочки в Білоцерківському національному аграрному університеті, позивач сплатила за гуртожиток, де проживала її дочка на час навчання 3 962 грн. та за навчання на І курсі Білоцерківського національного аграрного університету 8 502 грн., всього - 12 464 грн.

Відповідач має реальну можливість матеріально допомагати дочці, яка є повнолітньою та навчається на контрактній основі у вищому навчальному закладі. Зарплата відповідача за трудовими договорами складає близько 1 000 умовних одиниць, проте місце роботи відповідач приховує та не бере участі у матеріальному забезпеченні дочки, яка навчається.

Так як батьки повинні нести утримання дочки, що навчається в рівних частках, тому позивач вважає, що ОСОБА_5 повинен відшкодувати 50 % понесених позивачкою витрат, що складає 6 232 грн.

Оскільки дочка навчається на контрактній основі, стипендії не отримує, кошти на харчування та щоденні потреби отримує від матері. Станом на 01 листопада 2017 року прожитковий мінімум на працездатну особу складав 1 684 грн.

Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати допомогу своїй дочці, тому позивач вважає, що він може сплачувати аліменти в розмірі 2 000 грн.

ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з ОСОБА_5 50 % понесених нею витрат, сплачених за навчання дочки ОСОБА_6, в сумі 6 232 грн.; а також стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі 2 000 грн. на місяць, з моменту пред'явлення позову і до закінчення терміну навчання, але не більш, як до досягнення дочкою 23 років.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 02 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що сімейним кодексом України не передбачено утримання повнолітньої дитини шляхом виплати додаткових витрат на її утримання, а стягнення аліментів можливе за відсутності надання одним з батьків допомоги своїй дитині, що продовжує навчання. При розгляді даної справи, суд врахував надані відповідачем чеки про надсилання грошових коштів у 2017-2018 роках відповідачем на ім'я ОСОБА_3 грошових коштів на утримання дочки ОСОБА_6

Крім того, судом було враховано, що згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах ОСОБА_5, він сплачував такі аліменти з моменту стягнення і до досягнення дочкою повноліття. Заборгованості за виконавчим листом № 2/710/456/2015 немає, переплата становить 9 149,51 грн.

Тому, вважаючи позовні вимоги недоведеними та спростованими наданими відповідачем доводами, районний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що районний суд не врахував під час ухвалення рішення, що додаткові витрати позивач просила стягнути разово і такі витрати викликані особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів чи у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Особливими обставинами на думку позивача є факт проживання дитини в гуртожитку і обов'язок сплати коштів за таке проживання. Без проживання в гуртожитку на думку особи, що подає апеляційну скаргу неможливо навчатися, розвивати свої здібності у ветеринарній медицині.

Крім того, на думку ОСОБА_3 при ухваленні рішення в частині відмови у стягненні аліментів, суд взагалі не з'ясовував наявність нерухомого чи рухомого майна відповідача, не взяв до уваги посилання позивача на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та ухвалив рішення лише на припущеннях про належне виконання відповідачем свого обов'язку щодо утримання дитини.

У доповненні на апеляційну скаргу, що надійшло від ОСОБА_3 остання зазначила, що районним судом при розгляді справи взагалі не було досліджено її вимогу про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі і суд взагалі не висловив своєї позиції з цього приводу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 02 липня 2018 року як незаконне та постановити нове рішення по суті позовних вимог.

У відзиві, що надійшов на апеляційну скаргу від ОСОБА_5 останній вказав, що районний суд дав правильну оцінку всім доказам, які надані сторонами у справі як в обгрунтування позовних вимог так і в їх заперечення, тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.

ОСОБА_5 добровільно надавав допомогу по витратам на навчання дочки, в підтвердження чого суду було надано копії чеків про перерахунок коштів на ім'я позивача з січня по травень 2017 року в сумі 8 658 грн., з червня по листопад 2017 року в розмірі 2 100 грн., з січня по березень 2018 року - 3 000 грн.

Крім того зазначив, що станом на 26 травня 2017 року переплата по аліментах становила 9 149,51 грн.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 13 березня 2015 року (а.с. 19) шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3., зареєстрований 27 листопада 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 204 розірвано. Зазначене рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2015 року (а.с. 20-23) та вступило в законну силу.

Сторони не заперечили тієї обставини, що відповідач по справі, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14 серпня 1999 року, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 94 (а.с. 9) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 30 липня 1994 року, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 165 (а.с. 10).

Згідно договору про надання освітніх послуг між Білоцерківським національним аграрним університетом та фізичною (юридичною) особою від 26 серпня 2016 року, укладеним з ОСОБА_3, виконавець взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити надання ОСОБА_6 освітньої послуги, а саме: підготовки фахівця освітнього ступеня «Бакалавр» денної форми навчання по спеціальності «Ветеринарна медицина» (а.с. 11).

Відповідно до довідки № 266 від 05 липня 2017 року, виданою Білоцерківським національним аграрним університетом, ОСОБА_6 дійсно є студентом І курсу факультету ветеринарної медицини денного відділення (а.с. 12), термін дії довідки до 31 серпня 2017 року.

Звертаючись до суду з позовними вимогами в частині стягнення додаткових витрат на навчання дитини, ОСОБА_3 мотивувала свої вимоги тим, що стягнення додаткових витрат на дитину, що навчається пов'язано з особливими обставинами. Такі особливі обставини ОСОБА_3 зазначає проживання її дочки в гуртожитку, оскільки власного житла в м. Біла Церква вона немає, тому навчатися та розвивати свої здібності у ветеринарній медицині без проживання в гуртожитку неможливо.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15.

В даному ж випадку, позивачем не заявлялися позовні вимоги в порядку ст. 185 СК України, тому посилання в апеляційній скарзі на неправомірне незастосування судом при розгляді справи вимог ст. 185 СК України є необгрунтоване.

Крім того, апеляційний суд вважає правильним висновок районного суду про те, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений в главі 16 СК України і в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати.

Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені статтею 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітньою ОСОБА_6 та її батьком.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що районним судом було правильно визначено правомірність відносин сторін у справі відносно стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 на період її навчання але не пізніше досягнення нею 23 років.

Відповідно до статті 199 і вказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. Таким чином, особа не в усіх випадках є обмеженою у зв'язку з навчанням в можливості заробляти кошти для власного забезпечення. Тому, в разі спору така потреба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.

Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. Таким чином, цей обов'язок припиняється у разі:

а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років;

б) припинення дочкою, сином навчання;

в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі;

г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу;

д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов'язання.

З матеріалів справи, а саме копії чеків ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_6 сплатила за навчання в Білоцерківському національному аграрному університеті 19 серпня 2016 року - 4 251 грн. (а.с. 17), 08 лютого 2017 року - 4 250 грн. (а.с. 18). За проживання в гуртожитку нею сплачено 06 вересня 2016 року - 1 981 грн. (а.с. 15) та 04 березня 2017 року - 1 981 грн. (а.с. 16).

Згідно довідки, виданої Шполянським районним відділом ДВС № 2473/14.24.36 від 19 червня 2017 року відповідачем по справі ОСОБА_5 було здійснено переплату аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_6 в розмірі 9 149,51 грн.

Крім того, з наданих відповідачем копій чеків, що були долучені та містяться в матеріалах справи, останній в добровільному порядку надавав належну матеріальну допомогу дочці ОСОБА_6 через її матері - позивача по справі ОСОБА_3 та зокрема перерахував кошти: 13 вересня 2016 року в сумі 2 300 грн., з січня по травень 2017 року 8 658 грн., з червня по листопад 2017 року 2 100 грн., з січня по березень 2018 року 3000 грн.

Судом першої інстанції було встановлено і дану обставину не було спростовано позивачем, що ОСОБА_5 сплатив за період з вересня 2016 року по березень 2018 року в добровільному порядку матеріальної допомоги на загальну суму 25 207,51 грн.

Як зазначено вище, в разі спору щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, така потреба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням і докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.

Під час вирішення даного спору, відповідач спростував наданням обгрунтованих доказів доводи позовної про те, що ОСОБА_6 має потребу в матеріальній допомозі, пов'язаній саме з навчанням, оскільки надав суду копії чеків про добровільне надання такої допомоги.

Крім того, при вирішенні спору, апеляційний суд враховує те, що при вирішенні справи в суді першої інстанції, однією з підстав для відмови в позові було недоведеність обставини навчання ОСОБА_6 станом на момент ухвалення рішення та відсутність даних про вартість навчання, оскільки з наявних матеріалів справи, а саме довідки Білоцерківського національного аграрного університету № 266 від 05 липня 2017 року (а.с. 12) вбачається, що ОСОБА_6 є студентом 1 курсу денного відділення факультету ветеринарної медицини. Зазначено, що дана довідка дійсна до 31 серпня 2017 року. Отже оцінюючи вказаний доказ, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що станом на липень 2017 року ОСОБА_6 дійсно була студентом І курсу зазначеного навчального закладу на підставі наданої по місцю вимоги довідки, яка була дійсною до 31 серпня 2017 року. Інших даних про продовження навчання в 2018 році та наступних роках матеріали справи не містять. В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги не надано будь-яких доказів продовження навчання ОСОБА_6, що спростували б висновок суду про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

ОСОБА_3 була наділена процесуальною можливістю спростувати висновки районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог, однак не надала апеляційному суду обгрунтованих доказів в підтвердження вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в разі встановлення вподальшому факту невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо матеріального забезпечення повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_6 наділена процесуальним правом самостійно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_6 про стягнення аліментів та витрат на навчання дочки залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 25 жовтня 2018 року.