Номер провадження 2/229/909/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 жовтня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказав, що згідно договору купівлі-продажу від 30 липня 1985 року він є власником будинку АДРЕСА_1 Разом із ним в його будинку зареєстровані: його дружина ОСОБА_3, його донька ОСОБА_4, його донька ОСОБА_2 та його онука ОСОБА_5. Більше десяти років відповідачка разом із своєю дочкою в будинку позивача не мешкають, особистих їх речей в будинку немає, за комунальні послуги не сплачують, знятися з реєстрації самостійно не бажають. Позивач оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в будинку, тобто і за відповідачку і за онуку. Реєстрація відповідачки з її дочкою в будинку перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися будинком на свій розсуд, отримати субсидію.

Просить усунути перешкоди в користуванні ним його власністю, визнавши відповідачку та її дочку такими, що втратили право користування житлом, а саме: будинком АДРЕСА_1

В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідака в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив із запереченнями на позов і заяву із клопотанням про відкладення розгляду справи не надала.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на заочний розгляд справи.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідачки та її дитини приватним.

Суд встановив, що позивач являється власником будинку АДРЕСА_1 Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 липня 1985 року, зареєстрованим в реєстрі за № 3107, посвідченим державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори Гуринович Л.І., право власності на будинок зареєстровано за позивачем ОСОБА_7 міським бюро технічної інвентаризації за №7279 в книзі 29 /а.с. 9/

У вищевказаному будинку крім позивача зареєстровані та фактично проживають: його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, його донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.10-13/. Також в будинку зареєстрована дочка позивача відповідачка по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.10-13,20/.

З 2008 року відповідачка ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_5 не проживають в будинку, не несуть витрат на його утримання, не сплачують комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачці та її доньці у користуванні житлом не чинив. Факт їх непроживання в будинку підтверджується актом від 17 липня 2018 року, складеним головою територіального комітету мікрорайону Яківлівка 2 в присутності сусідів / а. с. 14/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Відподно до ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, суд вважає, що факт непроживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в будинку позивача, за місцем реєстрації її матері свідчить про те, що вона самостійно визначилась із своїм місцем проживання в іншому місці.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідачка та її дочка зареєстровані в будинку, що належить на праві приватної власності позивачу, не є співвласниками майна, відсутні в будинку понад один рік без поважних причин, не бажають знятися з реєстрації в будинку в добровільному порядку, що порушує права власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 206, 259, 263-265, 268, 27, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП , на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга доДонецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров