Справа № 138/2829/17
Провадження №:2/138/131/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 жовтня 2018 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Цибульського О.Є.,

за участю: секретаря Політанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що він найняв адвоката ОСОБА_2 випадково отримавши його візитку, від невідомої особи, перед будівлею Святошинського районного суду м. Києва.

Всі домовленості позивача з адвокатом були виключно усного характеру. Під час особистої зустрічі між ними було узгоджено порядок їхніх взаємовідносин, а сума оплати за надання послуг становитиме 10% від суми виграшної справи за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В процесі надання вищезазначених послуг (під час одного із судових засідань) відповідач надав позивачу підписаний зі свого боку договір про надання юридичних послуг, але сума оплати за надання послуг в даному договорі вже значилась - в розмірі 15% від суми виграшної справи за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що насправді не відповідала дійсності відповідно до первинних домовленостей. Відповідно даний договір позивачем не підписувався.

Пізніше позивач виявив, що відповідач не виконує належним чином свої обов'язки як адвоката, пропускає засідання суду (на судові засідання апеляційної інстанції адвокат не з'являвся посилаючись на особисту зайнятість, хоча був належним чином повідомлений), через що судові засідання переносилися, адвокат ОСОБА_2 не правильно обрахував середній заробіток на що було вказано в подальшому при розгляді в апеляції.

Отримавши негативне рішення в апеляційному суді та відповідно не погоджуючись з ним, а також з огляду на професійні якості адвоката, позивач самостійно почав займатись підготовкою касаційної скарги, збором інформації, доказів та відповідно був вимушений звертатись до інших спеціалістів для правильного розрахунку середнього заробітку.

Після виграшу позивачем справи в касаційній інстанції відповідач, який не приймав участь при касаційному розгляді, знаючи номер мобільного телефону позивача почав телефонними дзвінками щодня тероризувати його і вимагати кошти, погрожуючи приїхати в Погребище, де позивач був на той час зареєстрований і вчинити розправу над позивачем.

Наслідком цих зухвалих дій з боку відповідача, від надмірних переживань у позивача постійно підіймався артеріальний тиск і він був змушений постійно звертатись до лікарів за допомогою. Вже маючи гіпертонічну хворобу II ст. позивач звернув увагу на те, що втрачає зір на підтвердження чого надав відповідні медичні довідки. Систематичні телефоні дзвінки відповідача з погрозами довели позивача до нервового стресу, нічного безсоння, високого очного тиску, відчуття постійної тривоги.

Дії відповідача призвели до того, що позивачу довелось проходити обстеження в районній лікарні, яка надала направлення в центр мікрохірургії ока м. Києва. В даному центрі мікрохірургії ока позивачу зробили обстеження та направили на стаціонарне лікування, а звідти направили на МСЕК.

25.08.2015 МСЕК призначила позивачу II групу інвалідності і порекомендувала поїхати в санаторій для лікування.

Варто зазначити, що матір позивача стала свідком здійснення тиску на нього та погроз з боку відповідача, адже саме на адресу де вона проживала на момент викладених подій поступали дзвінки з погрозами. А вже в квітні 2016 року вона померла.

Позивач вважає, що загалом ситуація склалася таким чином із-за недбалого відношення відповідача до виконання своїх зобов'язань, як адвоката, не беручи належної участі в судовому розгляді справи позивача та халатною недбалістю при захисті його інтересів та безпосередньо до позивача, як до людини. Наслідком терору вчиненого відповідачем по відношенню до позивача стало часткова втрата зору, що спричинило значні додаткові фінансові витрати на лікування, в тому числі на путівку в санаторій в якому він перебував з 12 по 29 жовтня 2015 року.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями відповідача та завданою ОСОБА_1 моральною шкодою, є прямий причинний зв'язок, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань і як наслідок подальше його лікування (в тому числі реабілітація у санаторії) є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у даному відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав:

згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22.02.2016 винесеним в цивільній справі № 143/436/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірми «Юрпротект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01.06.2016 змінено в частині стягнення витрат по оплаті судового збору, в іншій частині залишено без змін, та виконавчим листом виданим 22.02.2016 на підставі вказаного рішення, встановлено, що 23 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання юридичних послуг (48-56).

Також, вказаним вище рішенням встановлено, що відповідно до п.1.1. вказаного Договору виконавець, тобто відповідач, надає замовнику, тобто позивачу юридичні послуги шляхом надання усних консультацій з питань, що цікавлять замовника, складання документів правового характеру (заяви, позовні заяви, апеляційні скарги, клопотання), а також представництва інтересів замовника в суді всіх інстанцій у справі про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно з п.7.1. Договору Замовник зобов'язується сплатити виконавцю за надані послуги грошову суму в розмірі 15 % від реально стягненої суми з КПЛБКГ (Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства) на користь замовника.

На виконання п. 4.2. Договору відповідач ОСОБА_1 видав на ім'я ОСОБА_2 довіреність від 29 жовтня 2012 року.

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду майстра виробничого навчання в Київський професійний ліцей будівництва і комунального господарства з 02 липня 2010 року. Визнано наказ № 81-к від 2 липня 2010 року, виданий Київським професійним Ліцеєм будівництва і комунального господарства, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання - незаконним. Стягнуто з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 32 044 грн. 50 коп. Стягнуто з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.

19 липня 2013 року директором ТОВ "Юридична фірма "Юрпротект" ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року.

18 жовтня 2013 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Апеляційного суду м. Києва було подано заперечення на апеляційну скаргу Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на вищезазначене рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу директора Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства відхилено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року було залишено без змін.

12 листопада 2013 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ було подано касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 листопада 2013 року відкрито касаційне провадження у вищезазначеній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 січня 2014 року касаційну скаргу задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції 17 квітня 2014 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 було здійснено та подано до суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року відхилена апеляційна скарга директора Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2013 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 95224 грн. 12 коп. з утриманням із зазначеної суми податків та інших обов'язкових платежів.

Таким чином, з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_1 було загалом стягнуто 95 224,12 грн. + 32 044,50 грн. + 2000,00 грн. = 129 268,62 грн.

Таким чином, Святошинським районним судом м. Києва було встановлено, що адвокат ОСОБА_2 належним чином виконав зобов'язання перед ОСОБА_1, передбачені договору про надання юридичних послуг.

Тобто, обставини не виконання відповідачем належним чином умов укладеного договору про надання правової допомоги, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, дослідженні наданих суду доказів, врахуванні думок та позицій сторін.

Крім того, суд не може погодитись з доводами ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не був присутній у судовому засіданні при розгляді його справи більш ніж половину разів, не супроводжував справу належним чином та не виконував свої обов'язки, оскільки такі твердження ОСОБА_1 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Позивач зазначає, що внаслідок тиску відповідача ОСОБА_2 на позивача, останній зазнав погіршення свого фізичного здоров'я.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав суду виписку з історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого № 11169, виписку «Центру мікрохірургії ока», виписку МСЕК про призначення ОСОБА_1 інвалідності ІІ групи по зору з 25.08.2015, зворотній талон до путівки № 002171, проїзний документ серії БД№ 455876, зворотній талон до путівки № 004091 «Курорт Миргород» та пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 видане на ім'я «ОСОБА_1», згідно якого позивач є інвалідом 2 групи, виписку з медичної карти амбулаторного хворого № 795 ОСОБА_1, вкладку до форми № 88 на ім'я «ОСОБА_1» (а.с.4-10).

Разом з тим, жодного доказу, який підтверджує причинний зв'язок дій відповідача ОСОБА_2 з погіршенням здоров'я позивача суду надано не було.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 чинив на нього тиск, з приводу сплати позивачем на користь відповідача коштів за надані юридичні послуги. Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивач не надав.

Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не її вини.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_1 уклав з адвокатом ОСОБА_2 договір про надання юридичних послуг, який ОСОБА_2 був виконаний в повній мірі, доказів вчинення тиску відповідачем на ОСОБА_1 та доказів причинного зв'язку погіршення здоров'я позивача та дій відповідача суду надано не було, а відтак, враховуючи викладене вище та положення вказаних вище норм, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 1167 ЦК України, ст.12, 13, 81, 82, 89, 141, 206, 259, 263-268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: