Справа № 301/261/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/261/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа Петро Миколайович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 3 квітня 2017 року, головуюча суддя Пітерських М.О., -

встановив:

ОСОБА_2 31.01.2017 звернулася до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мотивуючи таким. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько сторін ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати сторін ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на житловий будинок із належними до нього господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

25.08.2009 спадкодавець ОСОБА_8 склала на ім'я позивача ОСОБА_2 заповіт, про який позивачу не було відомо, про його існування позивачу тільки 16.01.2017 повідомив відповідач ОСОБА_4 Цей заповіт відображає дійсну волю спадкодавця, що обумовлюється негативною поведінкою ОСОБА_5 щодо батьків за їх життя (побої батька, перешкоджання матері проживати в будинку), про що позивачу доводилося неодноразово говорити з ним телефоном. Позивач знав про заповіт, який складався у 2007 році на ім'я ОСОБА_5, тому про спадкування за матір'ю питання для позивача не стояло, а на час перебування позивача ОСОБА_9 у селі у зв'язку з похороном матері про наявність нового заповіту їй ніхто не сказав, з'ясовувати ж майнові питання під час похорону матері було неприйнятним.

Спадкоємець ОСОБА_5 у заяві нотаріусу від 12.10.2016 про прийняття спадщини зазначив, що окрім нього інших спадкоємців за ОСОБА_8 немає, чим увів нотаріуса в оману, оскільки були й інші спадкоємці - діти спадкодавця, адреси яких були відомі. У разі, коли б це було повідомлено нотаріусу, той відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» був би зобов'язаний повідомити інших спадкоємців про відкриття спадщини.

Оскільки є заповіт ОСОБА_8 від 25.08.2009 на ім'я позивача ОСОБА_2, про який вона не знала, з березня 2016 року до січня 2017 року ОСОБА_2 перебувала у ФРН, вона є юридично необізнаною, а спадкоємець ОСОБА_5 повідомив нотаріусу неправдиві дані, що унеможливило вжиття нотаріусом заходів, передбачених ст. 63 Закону України «Про нотаріат» і закликання позивача до спадкування, причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_8 є поважними. Позивач ОСОБА_2 бажає виконати волю спадкодавця, прийняти спадщину, тому посилаючись на викладені обставини, на положення ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України та на інші норми законодавства просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 матері ОСОБА_8

Рішенням Іршавського районного суду від 03.04.2017 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Беламут М.С., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Зазначає, зокрема, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки зробив висновки щодо права позивача на спадкування як такого, тоді як вирішуючи питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд не вправі вирішувати питання щодо права на спадкування, обсягу спадкової маси тощо. Суд не врахував дійсної наявності у позивача об'єктивних істотних труднощів, що перешкоджали своєчасному поданню заяви про прийняття спадщини, на обґрунтування чого наводить загалом ті самі доводи, якими мотивувався позов, вказує на невиконання нотаріусом вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення позивача про спадкоємство за заповітом. Просить рішення скасувати, позов - задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_11, вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

У справі встановлені такі факти, обставини і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України та іншого законодавства щодо спадкування в редакції, чинній на час їх виникнення.

ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, і ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, були батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (а.с. 6-9, 13, 43-45 та ін.). Позивач ОСОБА_2 є громадянкою Федеративної Республіки Німеччини, де проживає в м. Овен (а.с. 5, 8, 91).

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як подружжя склали 26.02.2007 спільний заповіт, що був посвідчений секретарем Виконкому Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області М.І. Василинець за реєстровим № 09, яким все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вони за законом матимуть право і що буде їм належати на момент смерті, заповіли ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10-11).

25.08.2009 ОСОБА_8 склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледою П.М. за реєстровим № 1986, яким призначила спадкоємцем всього майна, яке на день її смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, в тому числі, грошові кошти, що знаходяться на вкладах або на рахунках у банківських (фінансових) установах, дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).

З рішення Іршавського районного суду від 31.10.2013, залишеного без змін ухвалами Апеляційного суду Закарпатської області від 29.11.2013 і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2013, випливає, що ОСОБА_8 пред'являла до ОСОБА_5 позов про визнання заповіту, складеного подружжям ОСОБА_7 26.02.2007, недійсним, у чому їй було відмовлено (а.с. 61-65).

Внаслідок подання 05.08.2016 ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледою П.М. була заведена спадкова справа № 69/2016. У заяві від 05.08.2016 ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_8 залишила на його ім'я заповіт від 26.02.2007 і спадщину він приймає (а.с. 127). Заявою від 12.10.2016 ОСОБА_5 просив нотаріуса видати Свіідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і повідомив, що крім нього інших спадкоємців немає (а.с. 13, 139).

Матеріалами спадкової справи підтверджується, що у зв'язку з поданням ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини нотаріусом перевірялася наявність інших заповітів, складених ОСОБА_8, і відповідно до змісту Інформаційної довідки зв Спадкового реєстру від 05.08.2016 № 44690169 було з'ясовано, що 25.08.2009 нею був складений заповіт, посвідчений цим же нотаріусом за реєстровим № 1986, заповіт є чинним (а.с. 135). Таким чином, у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_8 нотаріусу, який відкрив спадкову справу, було відомо про наявність іншого чинного заповіту цієї особи, а за обставинами справи - було відомо про складення зазначеного заповіту на ім'я ОСОБА_2

У справі немає доказів обізнаності ОСОБА_2 до січня 2017 року із фактом складення ОСОБА_8 25.08.2009 заповіту на її ім'я, а її доводи про обізнаність із цим фактом саме з указаного часу ніким не заперечувалися і не спростовувалися по суті. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача ОСОБА_5 зазначаючи, зокрема, що згідно із заповітом від 25.08.2009 ОСОБА_2. успадковує особисте майно і грошові кошти ОСОБА_8, що не були охоплені заповітом подружжя від 26.07.2007 і належали їй особисто, не заперечувала при цьому обставин щодо моменту обізнаності із фактом існування заповіту, на які посилалася ОСОБА_2 (а.с. 50-52). Не спростовуються ці доводи позивача і змістом доданого до апеляційної скарги рішення Іршавського районного суду від 26.12.2017, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2017, у справі за позовом ОСОБА_5 до Малораковецької сільської ради і ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 152-160).

Суд першої інстанції мотивуючи своє рішення від 03.04.2017 (а.с. 103-105) констатував, серед іншого, що позивач ОСОБА_2 вказувала на перебування в Німеччині з березня 2016 року до 16.01.2017 і не знала про існування заповіту, тобто, «свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинила дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, оскільки не знала про існування заповіту на свою користь». Суд указані обставини кваліфікував як такі, що не є поважними причинами, якими обумовлюється можливість надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Не оскарживши рішення суду відповідачі погодилися поряд із іншими й із такими висновками суду, сторона відповідача ОСОБА_5 не спростовувала цього і в запереченнях на апеляцію (а.с. 150-151).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 3 ч. 1 п.п. 5, 6, ст. 15 ч.ч. 1, 2 ЦК України). За приписами ЦПК України в редакції, що була чинною на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України; суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ч. 1, ст. 8 ч. 1). Редакція ЦПК України на час розгляду справи апеляційним судом передбачає, що верховенство права є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства; цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України; суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; (ст. 2 ч. 3 п. 1, ст. 3 ч. 1, ст. 10 ч. 1).

Відповідно до ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 ч.ч. 1, 2); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ч.ч. 1, 3); спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ч. 1); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ч. 1); за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ч. 3).

Отже, для реалізації свого права на спадкування спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При цьому, враховуючи специфіку спадкування за заповітом такий спадкоємець має бути обізнаний із самою можливістю спадкування, наявністю права на спадкування та підстави для цього, що нею є заповіт спадкодавця, який помер. Лише за такої обізнаності спадкоємець може проявити відповідне волевиявлення, вчиняти дії, спрямовані як на реалізацію свого права, так і на відмову від цього, зрештою, не вчиняти ніяких дій. За відсутності такої обізнаності про вільність відповідного волевиявлення, зокрема, щодо відмови від права на спадкування, не йдеться.

Законом України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме; нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (ст. 63 ч.ч. 1, 2).

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін'юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), у Главі 10 Розділу ІІ встановлено, що при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна (п. 1.2.); при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 2.2.); для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2.).

Верховний Суд України у справі, зокрема, № 6-496цс17 (постанова від 06.09.2017) висловлював правову позицію, за змістом якої:

поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій;

правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці перешкоди суд визнав поважними;

необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а обставини щодо вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця (позивача) про відкриття спадщини, для здійснення виклику позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, підлягають перевірці.

Зазначена правова позиція ґрунтується на засадах верховенства права, справедливості, розумності цивільного законодавства та забезпечення можливості захисту порушеного, оспореного невизнаного цивільного права та законного цивільного інтересу. Ця позиція враховує і встановлений законом обов'язок нотаріуса сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду (ст. 5 Закону України «Про нотаріат»).

Правова позиція позивача ОСОБА_2 у справі, яка зводиться до того, що вона, знаючи лише про перший заповіт на користь відповідача ОСОБА_5, не мала підстав для вчинення дій, спрямованих на спадкування після смерті матері ОСОБА_8, а про заповіт на свою користь дізналася лише в січні 2017 року, є послідовною, відповідає обставинам справи і відповідачами не спростована. Позов ОСОБА_2 пред'явила в розумний строк після того, як дізналася про заповіт від 25.08.2009, фактично одразу. Нотаріус Ожеледа П.М. будучи обізнаним про факт складення ОСОБА_8 заповіту на ім'я ОСОБА_2 і не маючи перешкод для належного закликання спадкоємців до прийняття спадщини, для з'ясування необхідних для здійснення особистого розпорядження спадкодавця (спадкодавців) обставин, для забезпечення реалізації спадкоємцями їх прав, для повідомлення спадкоємців тощо відповідних дій у потрібному обсязі не вчинив.

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі як на одну з підстав для пред'явлених вимог позивач посилався саме на ст. 63 Закону України «Про нотаріат», проте, цю обставину, що істотно впливає на суть позову і справи, суд першої інстанції залишив поза увагою, не дав відповідним доводам сторони в рішенні ніякої оцінки. Натомість суд всупереч змісту положень ст. 11 ч. 1 ЦПК України в чинній на час розгляду справи редакції вдався в певній мірі в оцінку питань щодо права ОСОБА_2 на спадкування як такого, щодо спадкової маси, які не охоплюються ані підставами, ані предметом позову, що стосується лише питань, пов'язаних із реалізацією права позивача на подання заяви про прийняття спадщини у додатково визначений строк через поважність його пропущення.

За наведених вище обставин апеляційний суд констатує, що позивач ОСОБА_2 пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. За наявності чинного заповіту на її ім'я її право на своєчасне подання заяви про прийняття спадщини, від якої вона шляхом вільного волевиявлення не відмовлялася і бажає реалізувати право на спадкування, було порушене, що не спростовано. Тож відповідне право позивача підлягає захисту. Питання спадкування, що не стосуються строку подання заяви про прийняття спадщини, знаходяться за межами даної справи і не вирішуються по суті.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію, доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, помилкове рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити, визначивши позивачу ОСОБА_2 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Іршавського районного суду від 3 квітня 2017 року скасувати, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити, визначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 19 січня 2018 року.

Судді