Справа № 2/756/2413/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Бондаренко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Київської місцевої прокуратури № 5, яка діє в інтересах держави в особі: Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 р. Київська місцева прокуратура №5, в інтересах держави в особі: Київська міська рада звернулася до суду із даним позовом.

Під час стадії підготовчого засідання судом було поставлено на обговорення питання щодо належності представництва прокуратурою держави в особі Київської міської ради, зважаючи на рішення вищестоящих судів та рішення ЄСПЛ з даного приводу.

При цьому представником відповідача - адвокатом ОСОБА_2 також було заявлено клопотання про залишення даного позову без розгляду у зв'язку із його поданням особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Суд, заслухавши думку представника Київської міської ради, яка спочатку залишила усе на розсуд суду, а потім вказала, що так як її організація не подавала даний позов, а представник прокуратури у судовому засіданні відсутній, як не належний представник позивача, є усі підстави залишити даний позов без розгляду, думку відповідача ОСОБА_1, яка також підтримала клопотання свого представника, з'ясував наступне.

У відповідності до п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України «в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом».

При цьому Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Так п. 2. ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо залишення позову Київської місцевої прокуратури № 5, яка діє в інтересах держави в особі: Київської міської ради про витребування майна саме з підстав п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, так як своїм позовом прокурор (в розширеному тлумаченні цього слова) не тільки «обтяжує» сторону позивача, але й порушує принцип змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 статті 129 Конституції України).

Тому керуючись Конституцією України, рішеннями ЄСПЛ та окремою думкою Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Крата В.І. від 06.06.2018 р., ст. 257, 260, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Київської місцевої прокуратури № 5, яка діє в інтересах держави в особі: Київської міської ради про витребування майна - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя К.А. Васалатій