Справа №720/752/18
Провадження № 2/720/480/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

сторін по справі:

позивача ОСОБА_1,

представника позвача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3.

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Новоселицький районний сектор ДМС України в Чернівецькій області,

- про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком розташований по вул.. Героїв Майдану, 34 в м. Новоселиця, Чернівецькій області.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що житловий будинок розташований по вул.. Героїв Майдану, 34 в м. Новоселиця належить йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. З відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі якій рішенням Новоселицького районного суду від 26.09.2017 року розірваний. Відповідач у 2016 році забрала свої особисті речи та з цього часу не проживає за вказаною адресою.

Позивач вважає, що оскільки відповідач тривалий період часу не проживає у житловому будинку по вул.. Героїв Майдану, 34 в м. Новоселиця вона втратила право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач будучи допитаним за правилами свідка позов підтримав в повному обсязі суду показав, що з січня 2016 року відповідач постійно проживає в м. Чернівці, особисто приїхала разом з сином та забрала своєї речі. Він їй не перешкоджав в користуванні будинком, замки від будинку не змінював.

Відповідач будучи допитана в судовому засіданні за правилами свідка, суду показала, що вона заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі не проживає в будинку по вул.. Героїв Майдану, 34 в м. Новоселиця з квітня 2017 року. Чоловік створював їй перешкоди у користуванні житловим будинком вчиняв по відношенню до неї психологічне насильство, та фізичне насильство. Вона намагалась потрапити у будинок, але чоловік поміняв замки та закривав калитку із-за чого була вимушена перейти до сина в м. Чернівці.

Суд, заслухавши покази позивача та відповідача, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_5 син позивача та відповідача в судовому засіданні суду показав, що між батьками з 2015 роки погіршилися відносини, між ними часто виникали сварки та скандали. Мати часто жалілась, що він застосовує по відношенню до неї фізичне на психологічне насильство, із-за чого вона була вимушена перейти проживати до нього в м. Чернівці.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він перебуває в родинних відносинах з позивачем, є його двоюрідним братом часто заходить до нього в гості. ОСОБА_3 не проживає в м. Новоселиця більш як два роки, причину йому не відомо.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з якій був зареєстрований 20 червня 1981 року та рішенням Новоселицького районного суду від 26.09. 2017 року шлюб між сторонами був розірваний.

ОСОБА_1 набув право власності в порядку спадкування на житловий будинок по вул.. Героїв Майдану,34 (колишня вул.. Чапаєва) в м. Новоселиця, 15 червня 2011 року. Дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі про державну реєстрацію прав Новооселицьким комунальним бюро технічної інвентаризації за №31424467 від 26.09.2011 року.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст..57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Отже, викладені докази та зазначені правові норми свідчать про те, що житловий будинок по вул.. Героїв Майдану,34 (колишня вул.. Чапаєва) в м. Новоселиця, є особистою приватною власністю позивача.

Згідно з ст..4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому положення ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном якщо порушується його право на вільне користуватися і розпоряджатися соєю власністю.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно переважно або тимчасово.

Згідно ст. ст. 6. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житлом..). Громадяни України та інші особи, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч.2 ст..405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин, понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Зі змісту ст..71ЖК України відповідач не відноситься до категорії осіб за якими зберігається право на користування житловим приміщенням у відсутності більш як шість місяців.

Згідно із ст.76.77,78,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи покази сторін, надані сторонами докази у сукупності з викладеними правовими нормами, суд вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем по відношенні до неї фізичне та психологічне насильство, заміни замків від вхідних дверей. Зачинення калитки на ключ або якимось іншим чином.

Суд вважає, що житловий будинок по вул.. Героїв Майдану,34. (колишня вул.. Чапаєва) в м. Новоселиця є особистою приватною власністю позивача і право на проживання відповідача в даному будинку було похідним від перебування в шлюбі з позивачем, з часу припинення шлюбних відносин між сторонами склалися правовідносини з найму житлового приміщення тому у відповідності до вимог ст.71,72,109,116 ЖК України, відповідач за даним позовом підлягає виселенню оскільки більш як шість місяців без поважних причин не проживає за вказаною адресою та вона не відносяться до категорії осіб за якою зберігається житлове приміщення у разі відсутності більш як шість місяців.

Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до квитанції від 15.05.2018 року якій має бути стягнутий з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4,7,12,13,80,82,245,246,258-273, 280-283, 354 ЦПК України, і на підставі ст.71,72,116,156 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1 втратившим правом користування житловим будинком розташований по вул.. Героїв Майдану, 54 в м. Новоселиця, Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. ІПН:НОМЕР_2 судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони можуть ознайомитись з повним мотивованим рішенням суду через десять днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.