Справа №705/3227/18
2/705/1965/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 серпня 2018 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Мазуренко Ю.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя. В якості відповідача в позові вказаний ОСОБА_2.

В позові ставиться питання:

«…1.Прийняти позовну заяву та відрити провадження у справі.

2. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження.

3. Ухвалити рішення яким:

А) визнати спільним майном подружжя на:

житловий будинок № 12 по вул. Молодіжній в м. Умані Черкаської області загальною площею 72,7 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. - літера А-1;

земельну ділянку по вказаній адресі площею 0,0506 га, кадастровий номер :05:002:0175;

літню кухню площею 33,70 кв.м.- літера «Б»;

сарай - літера «Д»;

сарай - літера «Л»;

погріб площею 9,00 кв.м. - літера «Ж»;

гараж площею 25,60 кв.м. - літера «Г»;

вбиральню - літера «Е»;

свердловину № 5;

автомобіль ВАЗ 2101, 1981 року випуску, кузов № НОМЕР_1, ДНЗ 22109 МА;

автомобіль АUDI 80, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_2 ДНЗ СА 2795 ВМ.

Б) розділити спільне майно подружжя шляхом:

- реального поділу житлового будинку виділивши

ОСОБА_1, позначені на схемі Звіту технічно-будівельної експертизи від 07.06.2018 р. № 06-10-2018 та технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул. Молодіжній в м. Умані Черкаської області, приміщення під номерами: І (тамбур), площею 3,7 кв.м., 1-1 (веранда) площею 6,4 кв.м., 1-2 (коридор) площею 3,2 кв.м., 1-5 (кімната) площею 12,3 кв.м., 1-6 (топкова) площею 1,6 кв.м., 1-7 (кухня) площею 8,8 кв.м., 1-8 (ванна) площею 5,6 кв.м., а всього 41,6 кв.м., а також 1/2 частку літньої кухні, літера «Б», 1/2 частку сараю летера «Д,К», погріб літера «Ж», загальною вартістю 321 943,00 грн., що складає 49% домоволодіння;

ОСОБА_2, позначені на схемі Звіту технічно-будівельної експертизи від 07.06.2018 р. № 06-10-2018 та технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул. Молодіжній в м. Умані Черкаської області, приміщення під номерами: 1-3 (кімната), площею 16,9 кв.м.,1-4 (кімната) площею 14,2 кв.м., а всього 31,1 кв.м., а також 1/2 частку літньої кухні літера «Б», гараж літера «Г», 1/2 частку сараю літера «Д,Г», вбиральну літера «Е», свердловину під № 5, загальною вартістю 326 908,00 грн., що складає 51% домоволодіння.

Для реального поділу житлового будинку ОСОБА_1 необхідно замурувати дверні пройоми між приміщеннями 1-3 і 1-2, ОСОБА_2 облаштувати окремий вхід до приміщень 1-3 і 1-4 на власний розсуд, а також переобладнати систему опалення його частини будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 59 542,50 грн., як компенсацію за відчужені без моєї згоди автомобілі:

ВАЗ 2101, 1981 року випуску, кузов № НОМЕР_1, ДНЗ 221-09 МА вартістю 21 146,00 гри. та АUDI 80, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_2, ДНЗ СА 2795 ВМ вартістю 97 939,00 гри.

Судові витрати по справі стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1».

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суддя, розглянувши позовну заяву вважає, що позов слід залишити без руху, так як вона не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

В позовній заяві не дотримані в повному обсязі пункти 3, 5, 6 частини 3 статті 175 ЦПК України, які відповідно передбачають, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також, суддя звертає увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Також в позовній заяві, що стосується вище вказаних позовних вимог (з врахування особливостей предмету та підстав позову) не зазначені докази, які б підтверджували відповідні обставини (документи, які підтверджують, правовий режим майна, тобто як воно було набуте, правовий режим земельної ділянки під ним із зазначенням: зведеного кадастрового плану, кадастрового акту та плану схеми відповідної земельної ділянки ( із вказанням підстав набуття права власності; обґрунтований поділ земельної ділянки з урахуванням розподілу житлового будинку), підстави визначення ціни позову (пообєктно), відсутні правовстановлюючі документи про належність і правовий статус відповідного обєкта нерухомості (житлового будинку), тощо).

Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При цьому, існує порядок засвідчення копій документів, а саме відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації» (затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту «підпис».

Суддею встановлено, що до позовної заяви додані документи, які не засвідчені з дотриманням вимог наведеного вище стандарту, тому позивачу необхідно надати копії документів належним чином засвідчені.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Частина 3 ст. 368 передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна подружжя, набутого ним за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові засади спільної сумісної власності подружжя визначаються статтями 60-74 нового Сімейного кодексу України. Спільною сумісною власністю, відповідно до ч. 4 ст. 368, також є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72 Сімейного Кодексу Українитаст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи нормустатті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, а тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.12.2017р.; правова позиція ВСУ у справі №6-1568цс16).

Враховуючи викладене, позивачу слід зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

При цьому, позивачем в позові ставиться питання про визнання спільним майном подружжя двох автомобілів, житлового будинку та земельної ділянки, проте, позивачем не надано документів, які б підтверджували дійсну вартість майна на момент звернення до суду з позовом (позивачем не зазначено реальну вартість вказаних автомобілів (кожного з них), житлового будинку та земельної ділянки та підстави визначення ціни позову на момент звернення до суду з позовом ). При цьому, з приводу автомобілів позов містить суперечливі дані.

Відповідно до п.2, п. 10 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Ціна позову має важливе значення, насамперед, для правильного визначення судового збору, що підлягає сплаті під час звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, однак позивачем до позовної заяви не додано документу про сплату судового збору.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір » від 08.07.2011 року (з наступними змінами та доповненнями) ставки судового збору станом на 01.01.2018 року встановлюються: для вимог немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подачу до суду позовних заяв майнового характеру сплачується 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 03.07.2018 р. на суму 4230,95 грн. та квитанцію від 03.07.2018 р. на суму 704,80 грн.

Перелічені недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175, і 177цьогоКодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи викладене, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних вище протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, вважаю за необхідне попередити позивача, що в разі не усунення порушень закону, допущенних при подачі позовної заяви до встановленого законом строку, позов буде вважатися не поданим, та повернутий позивачеві.

Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1.ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя, залишити без руху до усунення недоліків, які перешкоджають розгляду позовної заяви і вирішенню справи по суті.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Мазуренко