Справа № 487/4376/17
Провадження № 2/487/1299/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року. Заводський районний суд м. Миколаєва у складі судді Біцюка А. В., за участю секретаря Демиденко Н.В. представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні питання підготовчого судового засідання у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому просить здійснити поділ майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності, а саме виділити їй у власність 1/2 квартири №25, що розташована в місті Миколаєві по вул.. Кузнецькій 56А (далі - Квартира); виділити їй у власність 1/2 гаражу, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул.. Кузнецька 56-а, гараж 1 (далі - Гараж); виділити їй у власність в рахунок поділу майна - 50% майна товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «АТОЛЛ-К».

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про виклик і допит свідків, які можуть підтвердити обставини з приводу придбання спірного майна, походження коштів на придбання такого майна.

Виріщуючи вказане клопотання суд виходить з наступного.

Пунктом 3 ч.1 ст.208 Цивільного кодексу України, який набрав чінності 01.01.2004 року, встановлено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, який набрав чінності 01.01.2011 року, визначено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України).

Тобто, рішення суду не може грунтуватись на показах свідків, якими сторони підтверджують/спростовують укладання правочину (передачі/отримання коштів з певного джерела на придбання майна) на суму що перевищує 340 гривень.

Як встановлено статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України, Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вартість спірного майна, яка, як кожного окремо так і в сукупності всього, на декілька порядків перевищує суму 340,00 гривень, відсутня потреба у виклику та допиті свідків для доведення джерел отримання коштів відповідачем на придбання спірного майна, оскільки, відповідно до положень ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України та ст.77 Цивільного процесуального кодексу України, їх покази є недопустимим доказом на підтвердження обставин отримання/передачі коштів на придбання спірного майна, походження джерела коштів, за які було придбано вказане майно.

Керуючисьст. ст.197, 259-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про виклик і допит свідків у справі.

Ухвала відповідно до положень ч.1 ст.353 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарження окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повне судове рішення (ухвала) складено 16.10.2018р.

Суддя Біцюк А.В.