Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 317/4334/16-ц

провадження № 61-19643св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

представники позивача: Турок ВіталійВікторович, Кулик Ольга Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області

від 26 грудня 2016 року у складі судді Яркіної С. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів:

Трофимової Д. А., Крилової О. В., Дзярука М. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

(далі - ПАТ «Укрзалізниця») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.

Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2016 року ОСОБА_6 на перегоні Запоріжжя-1 - Кушугум було здійснено крадіжку трансформатор

ОМ-10/10 від ЛЕП 10кВ ПЕ на опорі № 146 контактної мережі ПЕ 1114 км ПК 9 резервного живлення пристрою ПОНаБ, який належить структурному підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», у зв'язку із чим ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»ПАТ «Укрзалізниця» було завдано майнову шкоду на суму 8 166 грн 67 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Укрзалізниця»просило суд стягнути з

ОСОБА_6 на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок скоєння злочину, у розмірі 8 166 грн 67 коп.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 грудня

2016 рокупозов ПАТ «Укрзалізниця» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» 139 грн 50 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину - таємного викрадення металевого ящика ОМ з чорного металу, вагою 31 кг, з трансформатора ОМ-10/10, становить 139 грн

50 коп., що підтверджено вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року, а вина ОСОБА_6 у скоєнні крадіжки трансформатора ОМ-10/10, вартість якого становить 8 166 грн 67 коп., належними та допустимими доказами не доведена, тому підстави для задоволення позову ПАТ «Укрзалізниця» у повному обсязі відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрзалізниця» відхилено. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що протиправні винні дії ОСОБА_6щодо таємного викрадення металевого ящика ОМ з чорного металу, вагою 31 кг, з трансформатора ОМ-10/10, вартістю 139 грн 50 коп., встановлені вироком Запорізького районного суду Запорізької області

від 30 червня 2016 року. А належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння крадіжки трансформатора ОМ-10/10, вартість якого становить 8 166 грн 67 коп., ОСОБА_6 суду не надано, тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ПАТ «Укрзалізниця» у повному обсязі є законними та обґрунтованими.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрзалізниця», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні його позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

ПАТ «Укрзалізниця» посилалось на те, що суди, відмовляючи у задоволенні позову, не взяли до уваги залучені до матеріалів справи документи, а саме: пояснення спеціаліста ОСОБА_10 відносно того, що трансформатор неможливо розібрати на складові частини, коли він знаходиться під напругою понад 380 В та на відстані від землі мінімум 1,5 м. При цьому судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено технічну документацію, яка підтверджує неможливість відокремлення корпусу від самого трансформатора. Також судами попередніх інстанцій не було враховано фото, які підтверджують неможливість розібрання вищевказаного трансформатора на складові частини у підвішеному стані під електричною напругою понад 380 В. Крім того, товариство вважало, що вирок суду в частині відмови у задоволенні цивільного позову було прийнято судом першої інстанції необґрунтовано та незаконно, при цьому доказами є данні з обвинувального акта від 24 травня 2016 року.

Отже, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня

2017 року оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову

ПАТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, у решті вказані судові рішення не оскаржуються, тому у силу положень статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що у провадженні Запорізького районного суду Запорізької області знаходилось кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_12, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000371 від 23 лютого 2016 року, відповідно до якого

ОСОБА_6, серед іншого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до первісного обвинувального акту 22 лютого 2016 року близько

14 години 00 хвилин ОСОБА_6, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення майна, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись на залізничному перегоні Запоріжжя-1 - Кушугум, 1114 км, поблизу

смт Балабине Запорізького району Запорізької області, з залізобетонного стовпа демонтував трансформатор ОМ-10/10, вартість якого становить 8 166 грн 67 коп., який перебуває на балансі та належить ПАТ «Укрзалізниця» структурний підрозділ «Запорізька дистанція електропостачання» (а.с. 4-9).

24 травня 2016 року, у зв'язку із недоведеністю вини ОСОБА_6 у скоєнні крадіжки трансформатора, прокурором було змінено обвинувачення, відповідно до якого ОСОБА_6 викрав металевий ящик ОМ, який вироблений з чорного металу, вагою 31 кг, з трансформатора ОМ-10/10, вартістю 139 грн 50 коп.

(а.с. 16-21).

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня

2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, а саме - у тому, що 22 лютого 2016 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_6, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись на залізничному перегоні Запоріжжя-1 - Кушугум, 1114 км, поблизу смт Балабине Запорізького району Запорізької області, з залізобетонного стовпа демонтував металевий ящик ОМ, який вироблений з чорного металу, вагою 31 кг з трансформатора ОМ-10/10, вартістю 139 грн 50 коп., який перебуває на балансі та належить

ПАТ «Укрзалізниця» структурний підрозділ «Запорізька дистанція електропостачання» (а.с. 22-28).

Відповідно до вказаного вироку представниками ПАТ «Укрзалізниця» не було надано доказів того, що ОСОБА_6 22 лютого 2016 року близько 14 години

00 хвилин, знаходячись на залізничному перегоні Запоріжжя-1 - Кушугум,

1114 км, поблизу смт Балабине Запорізького району Запорізької області, з залізобетонного стовпа демонтував трансформатор ОМ-10/10.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня

2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, а саме - крадіжки металевого ящика ОМ, який вироблений з чорного металу, вагою 31 кг, з трансформатора ОМ-10/10, вартістю 139 грн 50 коп. У зв'язку із тим, що вина ОСОБА_6 у скоєнні крадіжки трансформатора ОМ-10/10, вартість якого відповідно до цивільного позову складала 8 166 грн 67 коп., не доведена, у задоволенні цивільного позову було відмовлено.

ПАТ «Укрзалізниця» було подано апеляційну скаргу на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року, в якій товариство просило вказаний вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ОСОБА_6 зазначену у позовній заяві майнову шкоду в повному обсязі. При цьому, доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорювалась.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року в частині вирішення цивільного позову ПАТ «Укрзалізниця» було скасовано та ухвалено направити матеріали провадження за цим позовом до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства з тих підстав, що районний суд, вирішуючи цивільний позов ПАТ «Укрзалізниця», не дотримався вимог кримінального процесуального закону щодо повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. В іншій частини вирок залишено без змін (а.с. 29-33).

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Згідно частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрзалізниця», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що вина ОСОБА_6 у скоєнні крадіжки трансформатора ОМ-10/10, вартість якого становить 8 166 грн 67 коп., належними та допустимими доказами не підтверджені, тому підстави для задоволення позову у повному обсязі відсутні. Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников