Номер провадження 2/229/848/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 жовтня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказали, що в 1975 році вони отримали в безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 на якій побудували жилий будинок зареєстрований в Дружківському міському бюро технічної інвентаризації. Разом із ними в будинку зареєстрований їх син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2009 року відповідач в будинку не мешкає бо виїхав до м. Санкт-Петербург Російської Федерації, знятися з реєстрації самостійно відповідач не бажає. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їм в повному обсязі користуватися та розпоряджатися будинком на свій розсуд, змушує сплачувати зайві комунальні послуги.

Просять захистити їх право власності на будинок, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування житлом в АДРЕСА_1

В судове засідання, сторони не з'явилися.

Позивачі надали заяву слухати позов за їх відсутності, наполягають на позові, просять його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач в судове засідання не прибув, своїм правом надати відзив із запереченнями на позов в порядку ст. 178 ЦПК України не скористався, причини неяки не повідомив, заяви про вікладення не надав. Про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, оскільки надіслані судом повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача повертаються до суду з позначкою пошти "за закінченням терміну зберігання". Інше місце проживання відповідача суду не відоме. Альтернативні засоби зв'язку із відповідачем відсутні.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згоди позивачів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України при винесенні заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивачів є і було на період реєстрації відповідача приватним.

Суд встановив, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 08 лютого 1975 року, що підтверджено актовим записом про шлюб № 69, складений 08 лютого 1975 року у відділі ЗАГС м. Дружківка Донецької області (а.с. 46).

Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради № 52-12 від 25 червня 1975 року ОСОБА_1 надано право індивідуального будівництва на АДРЕСА_1 площею 600,0 кв.м. (а.с.47).

06 жовтня 1975 року на підставі рішення №52-12 від 25.06.1975 року було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно між ОСОБА_1 та виконкомом Дружківської міської ради, посвідчений державним нотаріусом другої Костянтинівської державної нотаріальної контори 15 жовтня 1975 року (а.с.21-22).

Право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_1 Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1983 року (а.с.7 зв. б.)

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю як позивача ОСОБА_1 так і позивачки ОСОБА_2

В будинку позивачів також зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є їх сином /а.с. 8-10, 28/.

З 2009 року відповідач ОСОБА_3 не проживає в будинку позивачів, не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачу у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідача підтверджується актом від 08 липня 2018 року, складеним головою територіального комітету мікрорайону "Донський 1" в присутності сусідів / а. с.11/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідач зареєстрований в будинку, що належить на праві власності позивачам, не є співвласником спірного нерухомого майна, відсутній в будинку понад один рік без поважних причин, не бажає знятися з реєстрації в будинку в добровільному порядку, що порушує права власників житла, які на законних підставах можуть вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачем ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 206, 259, 263-265, 268, 27, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити повністю.

Захистити право ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користування житлом, визнавши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житлом, а саме АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров