Провадження № 2-о/127/715/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Воробйова В.В.,

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі: Середі Ю.В.,

за участю: прокурора Петрусевич А.Б.,

представника заявника ОСОБА_3,

заінтересованої особи: ОСОБА_4,

заінтересованої особи: ОСОБА_5,

заінтересованої особи: ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_7» про госпіталізацію ОСОБА_5 в примусовому порядку без її згоди,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_5 в примусовому порядку без її згоди.

Дана заява мотивована тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, була госпіталізована 25.10.2018 року в 6 відділення ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_7.

Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_7, який після особистого огляду ОСОБА_5, зробив висновок про необхідність її госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку із наявністю у неї психічного розладу, що обумовлює неспроможність задовольняти свої життєві потреби та виявляє небезпеку здоровю та життю для себе.

ОСОБА_5, за своїм психічним станом не може дати усвідомленої згоди на госпіталізацію, але була госпіталізована в примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», як особа, яка неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

25.10.2018 року ОСОБА_5, була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила доцільність її госпіталізації для надання психіатричної допомоги, оскільки вона виявляє ознаки психічного розладу у вигляді хронічного маячного розладу, що обумовлює неспроможність задовольняти свої життєві потреби та небезпеку здоровю та життю для себе.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4, заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених в заяві.

Прокурор проти задоволення заяви заперечив.

Заінтересована особа ОСОБА_5, в судовому засіданні проти госпіталізації заперечила, пояснила, що в неї відсутні будь-які психічні розлади, оскільки жодних неадекватних дій нею не вчинялось і вона не мала на меті завдання шкоди майну свого колишнього чоловіка. Його автомобіль вона обливала звичайною водою з метою помсти за те, що він її не допускає до їхньої спільної неповнолітньої дитини - сина, який після розірвання шлюбу залишився проживати з чоловіком. Крім того, повідомила суду про обставини здійсенення насильницьких дій відносно неї її колишнім чоловіком, а саме побиття шлангою від пральної машини через його небажання, щоб вона відвідувала його помешкання для відвідування сина. З цього приводу вона зверталась до правооохоронних органів з відповідними заявами, які були прийняті та зареєстровані органами поліції.

Заінтересована особа - ОСОБА_6, який є повнолітнім сином ОСОБА_5, та ОСОБА_4, проти задоволення заяви заперечив, зазначивши, що обставини щодо примусової госпіталізації матерї для надання їй психіатричної допомоги відсутні. Також пояснив суду, що його молодший брат дійсно проживає разом з їх батьком після розлучення. Йому відомо, що між батьками іноді виникають конфліктні ситуації та про те, що мати зверталась до правоохоронних органів з цього приводу.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «ОСОБА_8 проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, обєктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Акт огляду комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку від 26.10.2018 року, відносно ОСОБА_5, яким встановлено у останньої ознаки психічного розладу у вигляді хронічного маячного розладу, що обумовлює її неспроможність задовольняти свої життєві потреби та небезпеку здоровю та життю для себе, суд з огляду на викладене вище, не бере до уваги, оскільки такий акт не може вважатись висновком обєктивної медичної експертизи у розумінні вимог ст. 102 ЦПК України, з огляду відсутності попередження членів вказаної комісії про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд не приймає долучену то матеріалів копію заяви особи, яка назвалась чоловіком ОСОБА_5, як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин викладених у ній та на підтвердження обставин про необхідність її госпіталізації з таких підстав.

Заявником при прийнятті заяви від особи, яка назвалась чоловіком ОСОБА_5, насправді не було достовірно встановлено, що особа - заявник дійсно є її родичем (чоловіком), оскільки до матеріалів заяви про її примусову госпіталізацію не було долучено доказів на підтвердження цієї інформації та не зазначено доказів про те, на підставі яких документів було встановлено його родинні звязки.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_5 в судовому засіданні не проявляла агресію, абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавала пояснення, чітко відповідала на запитання учасників розгляду справи, взявши до уваги відсутність та не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності в ОСОБА_5 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, беручи до уваги відсутність доказів неспроможності даної особи самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки представником заявника не доведено в судовому засіданні наявність тяжкого психічного розладу здоровя ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 339-342, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_7» про госпіталізацію ОСОБА_5 в примусовому порядку без її згоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 26.10.2018 року.

Суддя:

Присяжні: