Номер провадження: 22-ц/785/112/18
Номер справи місцевого суду: 522/2897/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М.,

при секретарі: Чепрас А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 25.10.2000 року, на користь ОСОБА_2, громадянина Королівства Бельгія, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 13.10.2016 року, суму боргу за договором позики в розмірі, що складає 79 025 (сімдесят дев'ять тисяч двадцять п'ять) гривень 75 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 25.10.2000 року, на користь ОСОБА_2, громадянина Королівства Бельгія, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 13.10.2016 року, судові витрати за сплачені судовий збір у розмірі 3 898,10 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати частково рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2017 року.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено та нотаріально завірено договір купівлі-продажу, реєстраційний № 5587, від 05 вересня 2007 року, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру під АДРЕСА_2

У цей же день ОСОБА_8 отримав позику від позивача у сумі 10 000,00 доларів США. На підтвердження змісту та умов договору, а також на підтвердження факту вказаної суми боргу складено письмову розписку.

Відповідно до змісту зазначеної розписки за умовами зазначеного договору, відповідач зобов'язався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 05 вересня 2017 року.

Окрім цього, умовами вказаного договору встановлено розмір процентів за користування вказаними коштами у розмірі 5 %.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 05.09.2013 року й витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № НОМЕР_6 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно відомостей зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8, наданої суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 єдиним спадкоємцем померлого є його малолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У передбачені договором строки ані боржник, ані його спадкоємець, у порушення своїх договірних зобов'язань, суму позики не повернули.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 не пред'явив до спадкоємців ОСОБА_8 вимоги у строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, тому, згідно із ч. 4 цієї статті, позовні вимоги стосовно виплат, що мали б бути здійснені раніше 5 березня 2014 року є безпідставними та необґрунтованими.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було укладено та нотаріально засвідчено договір купівлі - продажу №5587, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру під АДРЕСА_3

В цей же день, 05 вересня 2007 року ОСОБА_8 надано ОСОБА_2 розписку щодо зобов'язання про повернення боргу, зарахованого в якості частини несплаченої суми за договором купівлі - продажу в розмірі 10 000 доларів США, терміном на 10 років під 5% річних.

Згідно змісту вищевказаної розписки, ОСОБА_8 зобов'язувався здійснювати виплати щорічно, кінцевий термін погашення позики 05.09.2017 року.

Сторонами не заперечувалось, що позивачем отримана частина боргу від самого боржника у розмірі 500 доларів США та у 2009-2010 роках грошові кошти у розмірі 1000 доларів США - від дружини боржника - ОСОБА_4

Однак, 04 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 05 вересня 2013 року серії НОМЕР_7 (Том 1: а.с.24).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 вересня 2016 року замінено відповідача ОСОБА_8 на його правонаступника - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 (Том 1: а.с. 91).

30.05.2017 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну розміру позовних вимог (Том1: а.с.175), в якій просив стягнути з відповідача на його користь:

-суму боргу у розмірі 299020,00 грн., з яких 223 906 грн. - сума основного боргу, 75114,00 грн. - 5 % річних;

-витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 3622,50 грн.;

-витрати по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 275,60 грн.;

-витрати на правову допомогу у розмірі 91 670,00 грн.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно розписки від 05 вересня 2007 року ОСОБА_8 зобов'язався повернути отриману суму з урахуванням процентів протягом десяти років щорічно , в зазначеній розписці не визначено, якими частинами та до якої дати кожного року він повинен був повертати борг, лише зазначено, що позика надана на десять років, тобто до 05 вересня 2017 року. При цьому, в розписці зазначено, що позичальник може повернути позику достроково.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 529 ЦК України, кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з тексту розписки від 05 вересня 2007 року зобов'язання може бути виконане як частинами, так і достроково - одним платежем та встановлена умова про те, що виплата повинна здійснюватись не рідше одного разу на рік.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За тексту розписки від 05 вересня 2007 року вбачається, що строком виконання зобов'язання є період у 10 років з моменту дати даної розписки.

Згідно до ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, щорічні виплати за розпискою від 05 вересня 2007 року не можуть вважатися окремими зобов'язаннями, оскільки їх розмір не встановлений окремо, тобто повернення боргу частинами не деталізоване (немає конкретного графіку погашення боргу із конкретною датою), відсутня відповідальність за порушення порядку повернення боргу частинами.

Розмір кожної щорічної виплати залежить від кількості сплачених у попередні періоди коштів.

Відповідно до тексту розписки від 05 вересня 2007 року кінцевий строк виконання зобов'язання встановлений - 05 вересня 2017 року.

Тому, висновок суду про те, що виплати носять періодичний характер часткового погашення боргу рівними частинами раз на рік , не відповідають змісту розписки.

Крім того, твердження суду про те, що позивач міг вжити заходи щодо повернення йому позики завчасно є хибними.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду ОСОБА_2 звернуся в лютому 2016 року до відповідача ОСОБА_8, який на той час вже помер, про що останній не міг знати, враховуючи те, що позивач є громадянином Бельгії, де постійно проживає.

Та лише в суді дізнався про смерть позичальника, тому ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 вересня 2016 року замінено відповідача ОСОБА_8 на його правонаступника - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5

Відповідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Дружині померлого ОСОБА_8 було достеменно відомо про існуючий борг чоловіка, оскільки вона безпосередньо частково його погасила в розмірі 1000 доларів США.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців , які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Проте, на вказане районний суд увагу не звернув та невірно застосував закон, який в даному випадку не застосовується.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися з висновком районного суду щодо відмови у стягненні відсотків по договору позики , виходячи з наступного.

Так, з тексту розписки від 05 вересня 2007 року вбачається, що між боржником та кредитором встановлено нарахування 5% відсотків річних до наданої в борг суми.

Відповідно положень 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відсотки, що були нараховані після смерті основного боржника - ОСОБА_8, тобто після 4 вересня 2013 року, не підлягають стягненню з його спадкоємців.

Втім, як було наголошено вище, строк позовної давності по стягненню відсотків, що були нараховані до смерті ОСОБА_8 не сплинув .

Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, відповідно змісту розписки вбачається , що між боржником та кредитором погоджено умову договору позики - 10000 доларів США під 5% відсотків річних, тобто сплата яких передбачена за користування коштами, а не за прострочення грошового зобов'язання.

Так згідно ст. 536, ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно ст .367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому, оскільки 5% від суми позики з 05.09.2007 року по 04 вересня 2013 року ( до дня смерті ОСОБА_8) складає 3000 доларів США ( 10000 Х 5%Х 6 років), що еквівалентно 83760 грн. за офіційним курсом НБУ до 1 долара США , який дорівнює 27.92 грн., а сума боргу 8500 доларів США відповідно 237320 грн., колегія приходить до висновку про стягнення суми боргу та 5% річних на користь позивача в межах заявлених позивачем вимог та доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги та вважає правильним висновок районного суду щодо відмови в задоволені вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, у зв'язку з недоведеністю факту їх понесення, з огляду на таке.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першої, другою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, судом встановлено, що при зверненні до суду, позивач надав суду ордер серії ОД № 058199, витяг з угоди про надання правової допомоги № 01-12-2015 від 08.12.2015 року, розрахунок юридичних послуг, згідно яких вбачається, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат ОСОБА_3, за що отримав гонорар в розмірі 91 670,0 гривень.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Виходячи з вищенаведеного та з положень витягу угоди про надання правової допомоги №01-12-2015 від 08.12.2015 року та розрахунку юридичних послуг, колегія суддів погоджується в цій частині із висновком районного суду, що позивачем не було доведено та не надано належних та допустимих доказів фактичної оплати вказаної грошової суми.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 та по справі "Загородній проти України" від 24.11.2011, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, колегією суддів оцінюється критично, з огляду на те, що позивачем не доведені докази фактичної оплати вказаної грошової суми, про що безпосередньо зазначено в наведених рішеннях.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, постановлене при неправильному застосуванні норм матеріального права судове рішення, підлягає зміні в частині розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2017 року змінити в частині розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 25.10.2000 року), на користь ОСОБА_2 (громадянина Королівства Бельгія, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 13.10.2016 року), суму боргу у розмірі 223 906 (двісті двадцять три тисячі дев'ятсот шість) гривень, 00 копійок та - 5% річних у розмірі 75 114 (сімдесят п'ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 00 копійок, загальна сума 299 020 (двісті дев'яносто дев'ять тисяч двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 25.10.2000 року) на користь ОСОБА_2 (громадянина Королівства Бельгія, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 13.10.2016 року) витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви майнового характеру у сумі 3 622,50 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.10.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко