ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/492/18 Справа № 176/3017/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Павловська І.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Державна міграційна служба України Головне Управління в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а:

У жовті 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Зазначав, що в належній йому на праві приватної власності квартирі зареєстрована ОСОБА_2, шлюб з якою розірвано 04 липня 2001 року, та їх діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказував, що 09 грудня 2005 року придбав для ОСОБА_2 та їхніх дітей будинок АДРЕСА_1 та запропонував ОСОБА_2 добровільно знятися з реєстрації та переїхати проживати до цього будинку.

Посилаючись на те, що у 2007 році він виїхав за межі міста з метою працевлаштування та надавав гроші ОСОБА_2 для оплати житлово-комунальних послуг та утримання квартири в належному стані, чого останньою зроблено не було, та у зв'язку з чим виникла заборгованість, що порушує його права як власника спірної квартири на вільне володіння та розпорядження квартирою, а тому просить суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання зняти з реєстрації у даній квартирі ОСОБА_2

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у позові, його права, як власника, порушені та підлягають судовому захисту.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1998 року по 04 липня 2001 року (а.с.10).

За час перебування у шлюбі, а саме 04 серпня 2000 року, позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 (11,12).

У спірній квартирі у відповідності до довідки про склад сім'ї зареєстровані ОСОБА_2 - колишня дружина позивача та їх діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9,13).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та земельною ділянкою 0,1894 га (а.с.15-21).

Позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі не зареєстрований, втім особовий рахунок відкритий на його ім'я.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів стосовно наявності підстав чинення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користуванні належним йому майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею (ним) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України саме по собі заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання чи скасування реєстрації можливе лише при вирішенні спору про право.

Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)визнання особи безвісно відсутньою; 4)оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1)про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про визнання особи безвісно відсутньою; 4)про оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Оскільки питання про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача по справі можливе лише при вирішенні спору про право, а таки вимоги не були заявлені, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з'ясування обставин справи судом першої інстанції є хибними.

Посилання апеляційної скарги на порушення строків розгляду даної цивільної справи судом першої інстанції також не можуть слугувати підставою для задоволення його позову.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального й процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.