03.10.2018 Провадження № 2/331/1562/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 також була подана заява про забезпечення позову в якій він зазначив, що позивачем ОСОБА_1 подано до суду позовну заяву про стягнення з відповідача ОСОБА_2 253 126,24 грн. (двісті п'ятдесят три тисячі сто двадцять шість гривень, 24 копійки) в тому числі: 200 342,47 грн. - інфляційні витрати, та 52 783,77 грн. три проценти річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України.

Дана заборгованість виникла внаслідок несплати відповідачем присудженої на користь позивача суми боргу за Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2008 року по справі № 22-2084 (номер справи першої інстанції спр. № 2-278/2007р).

В добровільному порядку відповідача борг не сплатив, тому було відкрите виконавче провадження, в тому числі згідно Постанови Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя від 05.12.2016 року, ВП № 36829654.

03 квітня 2015 року позивачу надійшло часткова оплата по боргу в сумі 2514,11грн., таким чином сума боргу за Рішенням суду зменшилась до 585 951,19 грн.

17 вересня 2018 року, після 10 років з дати проголошення Рішення суду, позивач отримав суму боргу за виконавчим провадженням по Рішенню суду.

Головним чинником погашення даного боргу було те, що в рамках судового провадження про стягнення зазначеної суми в якості забезпечення позову були накладені арешти, згідно Ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2005 року, на три об'єкти нерухомого майна відповідача, а саме: квартиру за номером 36 в будинку номер 2 по вул. Запорізька, в м.Запоріжжя; квартиру за номером 71 в будинку №54 по вул. Олександрівська (стара назва вулиці - Дзержинського) в м. Запоріжжя; квартиру за номером 3 в будинку номер 2 по вул. Запорізька, в м. Запоріжжя, (згідно тексту Рішення Апеляційного суду Запорізькій області від 07.04.2016 спр. № 2-1105/2006 вказано, що три квартири арештовані згідно Ухвали суду від 04.02.2005 року, спр. № 2-278/2007р).

Згідно з тексту взятої з сайту Єдиний реєстр судових рішень Ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2018 року спр. № 2-278/2007, суд за клопотанням Державної виконавчої служби вже надав дозвіл на реалізацію зазначеної квартири АДРЕСА_1, яка була придбана відповідачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.04.1993 року за реєстр. № 2-1590, що послужило стимулом для відповідача для виконання Рішення суду.

Після виконання Рішення суду в повному обсязі, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, а арешт на нерухоме майно зняттю.

В разі задоволення позову щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних, виконання Рішення суду без забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача, стосовно якого він може здійснити відчуження третім особам, може істотно ускладнити або привести до неможливого виконання Рішення суду.

Зазначені квартири знаходяться у власності відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07.04.2016 року, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1, спр. № 2-1105, було скасовано Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, спр. № 2-1105 від 03.02.2006 року, згідно якого право власності по зазначеним трьом квартирам було визнано за дружиною відповідача - ОСОБА_3.

Верховний суд України Постановою від 15.03.2018 року залишив в силі Рішення апеляційної інстанції. Власником зазначених об'єктів нерухомості залишається відповідач ОСОБА_2.

На підставі вищевикладеного просить суд накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, а саме:

-квартиру за номером 3 в будинку номер 2 по вул. Запорізька, в м. Запоріжжя;

-квартиру за номером 36 в будинку номер 2 по вул. Запорізька, в м. Запоріжжя;

-квартиру за номером 71 в будинку номер 54 по вул. Олександрівська (стара назва вулиці - Дзержинського) в м. Запоріжжя.

Суд, вивчивши надані матеріали, дійшов висновку про обґрунтованість заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред*явлення позову, так і в будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Відповідно до роз*ясень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з*ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Подання ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у сумі 253 126, 24 грн. явно свідчать про наявність відповідного спору.

Враховуючи обсяг і матеріальний характер позовних вимог; дотримуючись відповідності виду й обсягу позовних вимог та виду й обсягу забезпечення позову, співмірності позовних вимог та заходів забезпечення позову; враховуючи, що при забезпеченні позову цивільне процесуальне законодавство в однаковій мірі захищає інтереси як позивача, так і відповідача, законні права якого не можуть бути порушені не співмірним забезпеченням позову заявленим вимогам; суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову від 20.08.2018 року підлягає задоволенню в частині накладення арешту на нерухоме майно та заборони проводити будь-які реєстраційні дії стосовно вказаного нерухомого майна.

Зважаючи на те, що обраним заходом забезпечення позову ОСОБА_2 не можуть бути спричинені збитки, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт:

- на квартиру за номером 3 в будинку номер 2 по вул. Запорізька, в м. Запоріжжя, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

-на квартиру за номером 36 в будинку номер 2 по вул. Запорізька, в м. Запоріжжя, яка належить ОСОБА_2 на праві власності;

-на квартиру за номером 71 в будинку номер 54 по вул. Олександрівська (стара назва вулиці - Дзержинського) в м. Запоріжжя, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Копію ухвали суду після її виконання відповідно до ч. 7 статті 153 ЦПК України, направити відповідачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 354 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п*ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу суду не було вручено учаснику справи у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п*ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Згідно п. 15.5 розділу ХIII «Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через суд першої інстанції.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Строк пред*явлення ухвали до виконання три роки з дня її винесення.

Суддя М.В.Антоненко