Номер провадження: 22-ц/785/5640/18
Номер справи місцевого суду: 510/1840/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, житловий будинок № 36 по вул.Садовій, в м.Рені Одеської області, з надвірними спорудами, крім самочинних, після смерті її батька.

Позивач обгрунтовує свій позов тим, що 30 травня 2011 року помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок № 36 по вул.Садовій в м.Рені Одеської області. Як зазначає позивач, на момент смерті вона проживала разом з батьком у вказаному будинку, тому на підставі ст.1268 ЦК України прийняла спадкове майно, як спадкоємець, постійно проживаючий зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В шестимісячний строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про прийняття спадщини їй не видали у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами (окрім самочинно побудованих), розташованого по вул. Садова, № 36, в м. Рені Одеської області, який належав ОСОБА_6, померлому 30.05.2011 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони та особа, яка подала апеляційну скаргу в судове засідання не з 'явилися, про причини не явки суду не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. З цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, визнаючи за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами (окрім самочинно побудованих), розташованого по вул. Садова, № 36, в м. Рені Одеської області, який належав ОСОБА_6, померлому 30.05.2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_6 не встиг зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок. Інші спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_5 від спадщини відмовились та не заперечують, щоб позивачка оформила її на своє імя.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом на час ухвалення оскаржуваного рішення встановлено, що:

- позивач у справі є донькою нині померлого ОСОБА_6, якому за життя належав житловий будинок із надвірними спорудами № 36, по вул. Садова, в м. Рені Одеської області;

- на випадок смерті ОСОБА_6 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 30.05.2011 року - помер;

-спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 були позивач ОСОБА_4 (донька спадкодавця), відповідач ОСОБА_2 (дружина спадкодавця) та третя особа ОСОБА_5 (син спадкодавця);

-у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 позивач (як спадкоємець за законом) звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини;

-ОСОБА_2 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_4;

-ОСОБА_5 спадщину не прийняв та не заперечує проти того, щоб позивачка оформила спадкове майно на своє імя.

- за зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що 17.10.2014 року нотаріусом було винесено відповідну постанову.

В розумінні ст. ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини допускається або через подання заяви про її прийняття у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини або внаслідок проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ст. ст. 1273, 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом може відмовитися від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Враховуючи наведені вимоги закону, обставини відмови від спадщини слід перевіряти шляхом витребування у нотаріуса відповідної інформації про наявність або відсутність спадкової справи та відповідних заяв спадкоємців, що прийняли спадщину.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Встановивши коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6, які проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини (спільна зареєстрована адреса проживання), суд не витребував у нотаріуса інформації про наявність заяви ОСОБА_2 про відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_6

З матеріалів спадкової справи, витребуваної апеляційним судом вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса у встановлений законом строк звернулася ОСОБА_4

В свою чергу ОСОБА_2 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 Також ОСОБА_2 вказала, що окрім неї спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які мешкають за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Садова 36.

З матеріалів справи вбачається, що судом відкрито провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно -17.01.2015 року.

Повідомлення до сторін справи про призначення розгляду справи на 26.01.2015 року датовані 21.01.2015 року. Повідомлення отримані безпосередньо в суді невідомовою особою без зазначення прізвища, ім'я та по-батькові 22.01.2015 року. При цьому обидва повідомлення до сторін отримані виходячи з підпису однією особою.

Наступного дня в канцелярії суду зареєстровані три клопотання - від сторін та третьої особи, в якому відповідач та третя особа визнають заявлені ОСОБА_4 вимоги та просять розглянути справу за їх відсутністю. Аналогічне за змістом клопотання надійшло і від позивача.

При наведених обставинах, суд мав всі підстави для обґрунтованого сумніву, що всі учасники справи дійсно повідомлені про розгляд справи та про визнання ними заявлених вимог.

Проте суд першої інстанції не витребувавши у нотаріуса інформації про відмову спадкоємця ОСОБА_2 від спадщини після смерті чоловіка, не переконавшись, що ОСОБА_2 дійсно повідомлена про розгляд справи на 26.01.2015 року о 11-30 г., не відобразивши у рішенні відомості про особу, яка отримала в суді для учасників справи повідомлення про розгляд справи на 26.01.2015 року, не переконавшись, що заява про визнання позову дійсно належить ОСОБА_2 і що їй відомі правові наслідки подання цієї заяви, ухвалив рішення без участі ОСОБА_2 та визнав право на її частку у спадковому майні за позивачем виходячи при цьому, що ОСОБА_2 відмовилась від спадщини.

В розумінні ч.4 ст. 74 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України в редакції діючий на час розгляду справи в районному суді, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Враховуючи наведене немає підстав вважати, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, а також про вручення їй копії позовної заяви з усіма додатками до неї.

В розумінні п. 3. ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Одним з доводів апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_2 є те, що вона не отримувала судових викликів (повісток) до суду, не була повідомлена взагалі про наявність позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення, апеляційний суд виходить з того, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли ОСОБА_4 (дочка спадкодавця), відповідач ОСОБА_2 (дружина спадкодавця) та ОСОБА_5 (син спадкодавця).

При цьому всі спадкоємці мають зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто всі спадкоємці ввжаються такими, що проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак і такими, що її прийняли.

Крім того ОСОБА_4 у встановлений строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_2 з заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 без зазначення іншого спадкоємця за законом на користь якого вона відмовилась від спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради за № 118 від 28.04.2010 року вирішено видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на жилий будинок присадибного типу з господарськими спорудами та будівлями в м. Рені по вул. Садовій 36. Підставою для такого рішення була відповідна заява ОСОБА_6 та Постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних будинків присадибного типу і садових будинків з господарськими спорудами та будівлями без дозволу на виконання будівельних робіт»

Проте на час смерті ОСОБА_5 не встиг отримати свідоцтво про право власності на жилий будинок присадибного типу з господарськими спорудами та будівлями в м. Рені по вул. Садовій 36 згідно з рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради за № 118 від 28.04.2010 року.

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 18.10.1973 року ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 600 кв. м. за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Садова 36 під будівництво одноповерхового будинку площею 46,3 кв.м., сараю 4м.*5м.вбиральню вигрібну 1м.*1м. Строк будівництва до 18.10.1974 року.

Згідно з технічним паспортом будинку від 14.03.2010 року жилий будинок за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Садова 36 площею 121 кв. м. збудований у 1978 році і причислений до самочинного будівництва.

Як вже зазначалось, рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради за № 118 від 28.04.2010 року вирішено видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на жилий будинок присадибного типу з господарськими спорудами та будівлями в м. Рені по вул. Садовій 36 з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних будинків присадибного типу і садових будинків з господарськими спорудами та будівлями без дозволу на виконання будівельних робіт»

В розумінні законодавства, що діяло на час ухвалення судом оскаржуваного рішення будівлі, збудовані на виділеній для цього земельній ділянці до 05.08.1992 року, які не були введені у встановленому порядку в експлуатацію, не відносилися да самочинних. Після отримання рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради за № 118 від 28.04.2010 року про видання ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на жилий будинок присадибного типу з господарськими спорудами та будівлями в м. Рені по вул. Садовій 36, ОСОБА_6 будучи хворим помер у травні 2011 року, не отримавши за життя свідоцтво про право власності на збудований ним до 05.08.1992 року об'єкт нерухомості.

В узагальненні судової практики, яка наведена у ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

При таких обставинах, приймаючи до уваги, що рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради за № 118 від 28.04.2010 року вирішено видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на жилий будинок присадибного типу з господарськими спорудами та будівлями в м. Рені по вул. Садовій 36, який побудований до 05.08.1992 року, є підстави для визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Одночасно судова колегія враховує, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено 07.05.1976 року, а будинок побудований у 1978 році.

Відповідно до ст. 22 КпШС Української PCP, що діяв на час побудови спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Презумція, встановлена ст. 22 КпШС Української PCP та ст. 60 ч. 2 СК України, поданням належних, допустимих та достатніх доказів не спростована.

При таких обставинах, спадщина відрилась лише на 1/2 частину спірного будинку.

Оскільки відповідач відмовилась від спадщини після смерті ОСОБА_5, вказану заяву протягом передбаченого законом строку не відкликала, і, таким чином, перестала бути в розумінні законодавства спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, вона не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 Однак ОСОБА_2 є належним відповідачем за вимогами ОСОБА_4 виходячи з того, що позивач претендує не лише на 1/2 частину, на яку відкрилась спадщина, а на весь будинок в цілому, в тому числі і на частку, яка належить ОСОБА_2, як набута під час зареєстрованого шлюбу спільна сумісна власність і до складу спадщини не входить.

Разом з тим, ОСОБА_4 не заявила позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом до іншого спадкоємця - ОСОБА_5, який фактично прийняв спадщину, як особа, що проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подав до нотаріуса заяву про відмову від спадщини після смерті батька.

Відповідно до ст. 1268 ч. 5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи наведене, судова колегія доходить висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом слід відмовити. При цьому вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, які стосуються 1/2 частини будинку, яка належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, як набута під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_6 і не входить до складу спадщини - не підлягають задоволенню за безпідставністю, а вимоги до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, на яку відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_6 і від якої ОСОБА_2 відмовилась не підлягають задоволенню у зв'язку з заявою вимог до неналежного відповідача і не залученням в якості відповідача іншого спадкоємця за законом - ОСОБА_5

Судова колегія розяснює, що ОСОБА_4 не позбавлена права звернутися до суду до ОСОБА_5 з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на майно після смерті ОСОБА_6, який помер 30.05.2011 року.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 352 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 25.10.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_8