Справа № 466/7445/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

секретаря с/з ОСОБА_1

справа №466/7445/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

за участю представника позивача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

14 вересня 2018 року ОСОБА_2, 01.09.1957р.н., ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, вул.Липинського,11 в якій просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власником квартири №10 в будинку 11 на вул. Щурата у м.Львові. На даний час у квартирі зареєстровані дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7, донька ОСОБА_8, онук ОСОБА_9 та син дружини від першого шлюбу ОСОБА_3. З 2013 року ОСОБА_3 не проживає у даній квартирі. Оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 14.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження.

Протокольною ухвалою від 11.10.2018 року залучено у справі третьою особою на стороні позивача ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі договору №11-09 про надання правової допомоги від 11.09.2018 /а.с.22/ позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлялася про час та дату судового засідання, у тому числі через оголошення на сайті судової влади, причини не прибуття суду не повідомив, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою представника позивача, на підставі ст.280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи.

Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10, яка діє на підставі довіреності від 18.01.18 №36-вих.216 /а.с.30/ в судове засідання призначене на 19.10.2018 не прибула, однак скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Шевченківської районної адміністрації, при вирішенні спору покладається на розсуд суду /а.с.36/.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, дослідивши подані докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що власником квартири №10 в будинку №11 на вул.Щурата у м.Львові є позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 03.07.2006 виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням від 03.07.2006 року №901 /а.с.6/, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11747427 від 06.09.2006 копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.5/.

З наданої суду довідки ЖБК-221 від 29.08.2018р. №70 вбачається, що у квартирі № 10 загальною площею 102,4 кв.м. у будинку 11 на вул.Щурата у м.Львові зареєстровані: позивач ОСОБА_2 01.09.1957р.н.,дружина ОСОБА_6, 21.08.1958р.н., син дружини ОСОБА_3, 27.03.1977р.н., син ОСОБА_7, 04.11.1986р.н., дочка ОСОБА_11, 06.07.1985р.н., внук ОСОБА_9, 25.06.2011р.н. /а.с.7/.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи акту ЖБК №221 від 28.08.2018 ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3/10, у квартирі за вказаною адресою не проживає з 02.01.2013 року, оскільки перебуває за кордоном /а.с.4/.

На підтвердження доводів позивача про те, що ОСОБА_3 постійно перебуває за кордоном надано копії закордонного паспорта з відмітками про виїзд та перебування останнього за межами України /а.с.13-21/.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частинні визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником та не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2013 року, не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому суд приходить до висновку що слід визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.Львів, вул.Щурата, 11/10.

При вирішенні позову в частині вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 3 п. 34 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання, тому окрема вимога про зняття відповідача з реєстрації місця про- живання за вказаною адресою задоволенню не підлягає. До того ж вимога заявлена до третьої особи, щодо якої суд не вправі вирішувати питання про зобовязання вичнити дії

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача ОСОБА_3 в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 89, 141, 263, 264, 265, 273, 281-284, 288, 289, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №10 в будинку 11 на вул.Щурата у м.Львові.

У задоволенні позовних вимог про зобовязання Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул..Щурата, 11/10 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 704,80 гривень понесеного судового збору.

Позивач: ОСОБА_2, 01.09.1957р.н., ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, вул..Липинського,11.

Третя особа: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м.Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складений 19.10.2018 року.

Суддя ОСОБА_12