Справа № 242/4123/18
Провадження № 2/242/1368/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 жовтня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Любчика О.В., при секретареві Каменській А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Селидове цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Упраління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вказуючи на те, що вона є власницею квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1. 1/2 частина цієї квартири належить їй належить на праві власності, а інша 1/2 частина цієї квартири перейшла їй за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач-син позивача. На даний час, вона бажає отримати субсидію, але не може цього зробити, так як в квартирі зареєстрований відповідач. В квартирі він не мешкає з 2014 року, місцезнаходження їй невідоме. Виписуватися відповідач не бажає, у зв'язку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути судове засідання без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до частини 3 ст.131 ЦПК України. Про причини своєї неявки він не повідомив, від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.

Третя особа у судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника, винести рішення на розсуд суду.

З урахуванням ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 жовтня 2004 року, позивач ОСОБА_4 прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом доданого до матеріалів справи, Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 236898 від 27 жовтня 2004 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5593761 від 26 листопада 2004 року.

Згідно довідки ОСББ «Гоголя, 34 м. Селидове» № 1711 від 19 липня 2018 року в квартирі АДРЕСА_1, значаться зареєстрованими ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

З акту від 19 липня 2018 року ОСББ «Гоголя, 34 м. Селидове» суд встановив, що відповідач не проживає за адресою реєстрації, АДРЕСА_1 з 2014 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є сином позивача, який більше року без поважних причин не проживає в квартирі АДРЕСА_1, що створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратив право на користування вказаним житлом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст. 10, 13, 81, 131, 263-265, 281 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Любчик