Провадження №22-ц/772/330/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач :Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 рокуСправа № 127/6880/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Шемети Т.М., Панасюка О.С.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 11 грудня 2017 року у м. Вінниці під головуванням судді цього суду Жмудя О.О., дати складання повного тексту цього рішення не відомо,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору без номера від 26 травня 2011 року ОСОБА_2 надано кредитні кошти у розмірі 4 800 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши заяву на отримання цих кредитних коштів відповідач погодилась, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Отримавши у користування кредит, відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 15 березня 2017 року у неї перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 34 724 грн. 31 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 328 грн. 01 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 380 грн. 39 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3 886 грн. 18 коп., а також штрафи: 500 грн. (фіксована складова) та 1 629 грн. 73 коп. (процентна складова).

У зв'язку із порушенням позичальником грошових зобов'язань, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вказані суми заборгованості.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, зокрема, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 30 143 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 328 грн. 01 коп., заборгованість за процентами - 27 2380 грн. 39 коп., штраф (процентна складова) - 1 435 грн. 42 коп. В іншій частині вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частині задоволених вимог, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову банку відмовити.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду в оскаржуваній частині цим вимогам не відповідає, тому колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2011 року ОСОБА_2 було заповнено та підписано заяву б/н, згідно якої вона виявила бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/GOLD (а.с. 6). У цій заяві зазначено, що позичальник ознайомлена і згодна і Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

Відповідно до підписаних 17 червня 2017 року ОСОБА_2 Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7, 91) по договору SAMDN7661 (ИНН НОМЕР_1 ОСОБА_2.): тип кредитної лінії - відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків проводиться по ставці 0,01% річних) - до 55 днів пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення; валюта карткового рахунку - UAH; розрахунок банком відсотків на залишок особистих коштів клієнта (від 100 грн.) - 10% річних; базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) - 2,5%; розмір щомісячних платежів (що враховують плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за зняття кредитних коштів готівкою - 1-100 грн. - 5 грн., 100,01-200 грн. - 10 грн., 200,01-300 грн. - 15 грн., 300,01-400 грн. - 20 грн., 400,01-500 грн. - 25 грн., більше 500 грн. - 4%; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - (базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту, пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз у місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів - 500 грн. + 5% від ціни позову; комісія за моніторинг неактивної карти - у розмірі залишку коштів на картковому, але не більше 10 грн.; процентна ставка (у місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75%; вартість надання виписки по карті у відділенні банку - 2 грн.; комісія за отримання балансу на чек - 0, 10 грн.

01 серпня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видано довідку (а.с. 74) про те, що клієнт ОСОБА_2 згідно кредитного договору без номера від 26 травня 2011 року отримала картки: № 820478, № 743009, № НОМЕР_2, остання з яких мала термін дії до останнього дня 04.2016 року.

Останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням ОСОБА_2 було здійснено 09 жовтня 2012 року, шляхом поповнення її карткового рахунку на суму 3 000 грн., що підтверджується випискою по цьому рахунку (а.с. 76 - 80)

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за цим кредитним зобов'язанням станом на 15 березня 2017 року у неї перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 34 724 грн. 31 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 328 грн. 01 коп., заборгованість за процентами - 27 380 грн. 39 коп., комісія - 3 886 грн. 18 коп., заборгованість по судовим штрафам - 2 129 грн. 73 коп. (а.с. 4-5).

Суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 651, 1050, 1056-1 ЦК України та задовольняючи позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом у розмірі 1 328 грн. 01 коп., заборгованості за процентами у розмірі 27 380 грн. 39 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 1 435 грн. 42 коп., виходив із того, що позивач довів належними та допустимими доказами ці позовні вимоги, зокрема порушення відповідачем його прав, як кредитора, шляхом невиконання взятих на себе за вказаним договором про надання банківських послуг грошових зобов'язань.

В іншій частині позовних вимог, у задоволенні яких судом було відмовлено, рішення ніким не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у цій частині не перевіряється апеляційним судом щодо його законності та обґрунтованості.

06 липня 2017 року відповідач відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України заявила про застосування позовної давності (а.с. 59-60), мотивуючи тим, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням нею було здійснено ще 09 жовтня 2012 року, а з цим позовом банк звернувся до неї вже у березні 2017 року, чим порушив загальний строк позовної давності. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд таку заяву відповідача залишив без задоволення, пославшись на те, що відповідно до правил користування кредитною карткою, які є складовою кредитного договору, для позивача строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався з останнього дня квітня 2016 року, який є кінцевим терміном строку дії чергової картки, виданої ОСОБА_2

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Апеляційний суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки ці Умови та Правила не містять підпису відповідача, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач, підписуючи заяву.

Згідно із ч. ч. 1, 2 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи із дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Такий висновок щодо необхідності доведення позивачем вказаних обставин викладено Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16, а тому відповідно до 360-7 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення) він мав враховуватись судом при застосуванні такої норми права).

Відповідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7, 91) по договору SAMDN7661 (ИНН НОМЕР_1 ОСОБА_2.), які підписані відповідачем, тому свідчать про її ознайомлення саме з цими Умовами, сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах цього суду від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16, а тому відповідно до 360-7 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення) він має враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Відмовляючи у застосуванні строку позовної давності суд першої інстанції фактично виходив із того, що строк дії договору відповідає строку дії картки.

Установивши, що останній платіж за договором про надання банківський послуг відповідач здійснила 09 жовтня 2012 року, а з позовом банк звернувся до суду у березні 2017 року, суд дійшов невірного висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, пославшись на строк дії картки. Із підписаних відповідачем документів, зокрема заяви без номера від 26 травня 2011 року та Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», викладені в яких умови кредитування можна вважати погодженими сторонами договору, не вбачається, що сторони погодили між собою такий строк дії договору як до закінчення строку дії картки.

Відповідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» між банком та ОСОБА_2 погоджено, що тип цієї кредитної лінії є відновлювальним. Разом із тим, виготовлення на ім'я позичальника карток із новим строком дії не дає підстав для висновку, що початком строку позовної давності у таких правовідносинах є саме закінчення строку дії картки, які, з огляду на вказаний тип кредитної лінії, можуть перевидаватись банком необмежену кількість раз.

Кредитор, у свою чергу, зобов'язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, ще у листопаді 2012 року, однак не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Крім того, суд першої інстанції, пов'язуючи початок перебігу строку позовної давності з останнім днем дії картки № НОМЕР_2, не встановив, що з огляду на докази, надані позивачем в обґрунтування своїх заперечень, банком не доведено, що відповідачу дійсно було видано цю картку і вона нею користувалась. Навпаки, із наданої позивачем виписки за період з 01 січня 1999 року по 31 липня 2017 року (а.с. 76-80) вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 за її кредитним зобов'язанням було здійснено 09 жовтня 2012 року, а вчинення дії з користування цієї карткою вона припинила ще у січні 2013 року.

Початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) дії договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, який відповідно до 360-7 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення) мав враховуватись судом при застосуванні таких норм права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про фактичне порушення своїх прав відповідачем він знав ще починаючи з листопада 2012 року, однак з позовом звернувся лише у березні 2017 року, що є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, пред'явлений банком позов задоволенню не підлягає, тому рішення в оскаржуваній частині в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні цього позову в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості в загальній сумі 30 143 грн. 82 коп.

Враховуючи положення ст. 141, п.п. «в» п. 2 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарг у розмірі 2 400 грн. стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у частині задоволених вимог скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг без номера від 26 травня 2011 року, в загальній сумі 30 143 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 328 грн. 01 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 380 грн. 39 коп., штраф (процентна складова) - 1 435 грн. 42 коп., відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, місцезнаходження цієї юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 21001) сплачений за подачу цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т.М. Шемета

О.С. Панасюк

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2018 року.