Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 202/4065/16-ц

провадження № 61-29608 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_9 на окрему ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 посилаючись на те, що ОСОБА_5 на праві власності належало нерухоме майно по АДРЕСА_1, щодо якого останній уклав з ним договір найму строком до 15 грудня 2019 року. Укладеним договором найму передбачалося його переважне право перед іншими особами на придбання об'єкту найму у разі його продажу. У порушення досягнутих домовленостей ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу частки належного йому нерухомого майна, а саме відчужив 3/4 частки цього майна ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, кожному по 1/3 частці.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд про переведення на нього прав та обов'язків покупця за цим договором. Крім того, ОСОБА_5 отримав від нього у позику грошові кошти у розмірі 400 тис. грн, але їх не повертає, а тому він просив стягнути зазначену суму боргу шляхом переведення на нього прав та обов'язків ОСОБА_5 як власника частки у вищезазначеному нерухомому майні.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у складі судді Мороза В. П. відкрито провадження у вищевказаній справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року у складі судді Мороза В. П. позов ОСОБА_4 задоволено. Переведено на ОСОБА_4 права та обов'язки покупців: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу частки нежитлового приміщення від 22 січня 2016 року. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у розмірі по 1/3 частки за кожним на нерухоме майно, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі 400 тис. грн шляхом переведення на ОСОБА_4 прав та обов'язків ОСОБА_5 як власника частки у розмірі 1/4 цього нерухомого майна. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки на вказане нерухоме майно та визнано за ОСОБА_4 право власності на вказане майно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року у складі судді Мороза В. П. заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції задоволено, скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року.

Не погоджуючись із ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року про відкриття провадження у справі, ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Баранніка О. П., Макарова М. О. ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року скасовано і передано питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач звернувся з позовом до відповідачів про переведення прав та обов'язків за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, припинення права спільної часткової власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та визнання права власності на це майно. Проте згідно зі статтею 114 ЦПК України 2004 року законом встановлена виключна підсудність і визначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються виключно за місцезнаходженням майна або основної його частини. Отже, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що спір, який виник між сторонами, підсудний Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року у складі судді Мороза В. П. ОСОБА_4 було надано термін для усунення недоліків позовної заяви.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу необхідно викласти обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме спосіб його порушених прав у розумінні статті 16 ЦК України.

23 березня 2017 року ОСОБА_4 подав до суду уточнений позов, в якому, у тому числі, просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь штраф у розмірі 200 тис. грн шляхом звернення стягнення на належне йому майно - житловий будинок по вул. Вяземській, 16 Індустріального району у м. Дніпрі, а також просив припинити право власності ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно та визнати за ним право власності на нього.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року у складі судді Мороза В. П. відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до попереднього судового засідання.

Не погоджуючись із ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права, а саме статті 114 ЦПК України2004 року (виключна підсудність).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволена, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року скасована і передано питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції на новий розгляд.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що основна частина спірного нерухомого майна ОСОБА_5 знаходиться поза межами Індустріального району м. Дніпра, а саме на території Ленінського (Новокодацького) району м. Дніпра, тому суд першої інстанції не виконав вказівки попередньої ухвали апеляційного суду про скасування ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року щодо визначення територіальної підсудності у справі.

Окремою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю. доведено до відома голови Вищої ради правосуддя про факти порушень діючого законодавства суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Морозом В. П. для належного реагування та вжиття відповідних заходів.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Морозом В. П. неодноразово допущені порушення вимог процесуального законодавства, що полягають у бездіяльності та нехтуванні своїми обов'язками, невиконання вимог цивільного процесуального закону при розгляді справи, а також порушення конституційних засад на справедливе, законне вирішення справи та непорушність права власності.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суддя Мороз В. П. просить оскаржувану окрему ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання апеляційного суду на не направлення суддею відповідачам ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та позовної заяви безпідставні, оскільки у справі наявні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до статті 119 ЦПК України 2004 року позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки позовна заява ОСОБА_4 не відповідала цим вимогам процесуального закону, ухвалою суду першої інстанції від 15 березня 2017 року її було залишено без руху. У зв'язку з усуненням позивачем вказаних недоліків позовної заяви 23 березня 2017 року було відкрито провадження у справі. Отже, окрема ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ЦПК України.

Що стосується виключної підсудності, то порушень частини першої статті 114 ЦПК України ним не допущено, так як після уточнення позовної заяви, нерухоме майно знаходиться на території Індустріального району м. Дніпра.

У жовтні 2017 року ОСОБА_8 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, суддею першої інстанції неодноразово грубо порушено вимоги цивільного процесуального законодавства у частині виключної підсудності, а саме вимоги статті 114 ЦПК України 2004 року, тому апеляційним судом вірно постановлено окрему ухвалу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 320 ЦПК України 2004 року апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

У частині першій статті 114 ЦПК України 2004 року передбачено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що усі процесуальні документи ухвалені судом першої інстанції у складі судді Мороза В. П. З первісної позовної заяви ОСОБА_4 встановлено, що спір виник з приводу нерухомого майна, яке розташовано по АДРЕСА_1, за територіальністю це майно знаходиться у Ленінському (після зміни назви Новокодацькому) районі у м. Дніпрі, тобто поза межами територіальної підсудності Індрустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що суддя Мороз В. П. не виконав вимоги статей 122, 127 ЦПК України 2004 року, а саме не було надіслано відповідачам повідомлення, копії судового рішення про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками. Після ухвалення суддею Морозом В. П. заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року 04 серпня 2016 року відбулось захоплення спірної будівлі по АДРЕСА_1 невідомими особами, що потягло за собою звернення ОСОБА_7 до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину та слідчим відділом Ленінського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було зареєстровано кримінальне провадження від 05 серпня 2016 року, а за заявою ОСОБА_8 від 05 серпня 2016 року вказане заочне рішення суддею Морозом В. П. 08 серпня 2016 року було скасовано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що після скасування апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалою від 09 березня 2017 року ухвали першої інстанції від 04 липня 2016 року про відкриття провадження у цій справі у зв'язку з порушенням правил виключної підсудності, суддя Мороз В. П., незважаючи на вимоги, вказані в ухвалі апеляційного суду, замість вирішення питання щодо підсудності цієї справи Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська чи іншому суду, залишив позовну заяву без руху, вказуючи на конкретизацію позивачем позову, проте такі підстави залишення позову без руху не передбачені статтею 119 ЦПК України2004 року та вони не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною другою статті 31 ЦПК України 2004 року позивач може змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті. Така справа по суті була вже розглянута і 08 липня 2016 року було ухвалено заочне рішення суду. Скасування заочного рішення суду не дає підстав вважати, що у позивача є право на зміну позовних вимог, так як у пункті 2 частини третьої статті 231 ЦПК України 2004 року зазначено, що у разі скасування заочного рішення суду справа призначається до розгляду у загальному порядку.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що після уточнень, поданих ОСОБА_4, суддя Мороз В. П. відкрив провадження у справі та знову не звернув уваги на те, що основна частина спірного нерухомого майна відповідача знаходиться поза межами територіальної підсудності Індустріального району м. Дніпропетровська, що потягло за собою повторне звернення до апеляційного суду ОСОБА_8 з апеляційною скаргою та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року ухвалу суду першої інстанції від 23 березня 2017 року про відкриття провадження знову було скасовано.

У статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка називається «Право на повноважний суд» у частині першій передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Морозом В. П. неодноразово допущені порушення вимог цивільного процесуального законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що посилання апеляційного суду на не направлення суддею відповідачам ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та позовної заяви безпідставні, оскільки у справі наявні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розгляд справи без їхньої участі, безпідставні, так як будь-якими доказами не підтверджено направлення вказаних процесуальних документів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Інші доводи касаційної скарги на законність оскаржуваного судового рішення апеляційного суду не впливають та спростовуються вищевказаними встановленими апеляційним судом обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Окрему ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк