Справа № 636 / 4193 / 18
№ 2 / 636 / 2087 / 2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Ковригіна О.С.,

за участю секретаря Фатєєвої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з нього витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, йому на праві приватної власності належить квартира, розташований за адресою: АДРЕСА_2. Оскільки ОСОБА_2 в будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у нього з відповідачем немає жодних домовленостей з приводу користування належним йому будинком, він вважається таким, що втратив це право.

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність (а.с. 28).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надійслав заяву про визнання позову та розгляду справи в його відсутності (а.с. 25).

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без представника відділу реєстрації місця проживання особи у звязку із зайнятістю на роботі (а.с. 30).

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без її участі, а також те, що відповідачем не надано без поважних причин в установлений судом строк відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутність сторін та вирішити справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8ст. 178 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2, на підставі Договору купівлі продажу від 03.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 1102 (а.с. 9-11)

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано Приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 за №21702705 від 03.08.2017. (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №93581323 від 03.08.2017 року).

У зазначеній квартирі, згідно довідки відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області № №0310-33/4234 від 11.09.2018 року, зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.12).

Однак, відповідач з 03.08.2017 не проживає та не користується квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Той факт, що за адресою квартири, яка належить Позивачу, зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі наданих позивачем доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 128, 178, 223,258, 259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3, та зняти його з реєстрації за цією адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя