Номер провадження: 22-ц/785/5376/18
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Справа № 511/2525/14-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

- відповідач -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником ОСОБА_5, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. 05 січня 2015 року,

встановив:

У вересні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі - 111 634,40 доларів США, що за курсом НБУ складає - 1 431 398,60 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 34,4 кв. м., шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; 2) визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 34,4 кв. м.; 3) виселити та зняти з реєстрації місця проживання у АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та інших осіб, які проживають і зареєстровані за вказаною вище адресою; 4) зобов'язати ОСОБА_4 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - однокімнатну АДРЕСА_1 ключі від вхідних дверей, технічний паспорт та інші документи на квартиру, що характеризують об'єкт нерухомості.

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 12.10.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі - 64 000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом - 12,4% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - до 12.10.2028 р..

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором між останнім та АКІБ «УкрСиббанк» 12.10.2007 р. було укладено договір іпотеки № б/н. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2007 р..

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

ОСОБА_4 ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Станом на 05.09.2014 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (а. с. 3 - 7).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.01.2015 р. у задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за рішенням загальних зборів від 30.04.2009 р. було змінено найменування АКІБ «Укрсиббанк» на - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), яке є правонаступником всіх прав та обов'язків АКІБ «УкрСиббанк».

12.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти на споживчі потреби в сумі - 64 000,00 доларів США, зі сплатою - 12,4% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - до 12.10.2028р. (а. с. 8 - 15).

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором між ним та АКІБ «УкрСиббанк» 12.10.2007 р. було укладено договір іпотеки № б/н, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2007 р. (а. с. 26 - 28). Право власності ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».

Згідно листа ПАТ «Дельта банк» від 08.08.2014 р. Асаржи А.В. був повідомлений про необхідність виконання зобов'язання за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 34 - 35).

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх Покупцеві, а Покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Сторони підтверджують свій намір, який полягає в тому, що транзакція, передбачена цим Договором, є купівлею - продажем (відступленням), і що до неї застосовуються положення українського законодавства, які регулюють купівлю - продаж (відступлення) прав вимоги. Сторони цим підтверджують, що вони не мають наміру створити відповідно до цього Договору заставу, будь-яке інше право забезпечення або обтяження прав вимоги за кредитами, що забезпечує виконання боргу або будь-якого іншого зобов'язання (а. с. 73 - 110).

Згідно акту прийому - передачі документації від 03.01.2012 р. ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв оригінали кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а також виписку про рух коштів за кожним рахунком позичальника (а. с. 42).

ОСОБА_4 крім АДРЕСА_1 на праві власності інше нерухоме майно не зареєстровано, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 117 - 120).

Оскільки 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, то позивач повинен був надати суду нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором та витяг про державну реєстрацію відомостей про таке відступлення.

Також позивачем не надано доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011 р..

З позовної заяви вбачається, що позивач не вказав коло осіб, які зареєстровані та проживають в іпотечній квартирі, і які підлягають виселенню.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач не надав суду доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011 р., то у позивача відсутнє право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця, виселення мешканців з іпотечного майна та витребування правовстановлюючих і технічних документів на квартиру, що є предметом іпотеки.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, оскільки позивач не надав суду належних доказів на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог (а. с. 123 - 127).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Банк вказує на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги діючим законодавством не передбачалася державна реєстрація відступлення права вимоги за іпотечним договором. Неправомірним є твердження суду про необхідність надання окремого нотаріального посвідченого договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Достатнім є надання договору відступлення вимоги за кредитним договором, згідно якого відступаються і вимоги за відповідними договорами забезпечення. На вимогу суду Банк міг уточнити коло осіб, які мешкають у спірній квартирі.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали. ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, розміщення інформації про розгляд справи на сайті апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому вирішені спору, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів правильно встановив обставини по справі та відповідні їм правовідносини, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з вищевказаними підставами обґрунтування судом першої інстанції відмови в задоволенні позову. Вважає, що цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 12, 33. 36, 37 України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 179, 212, 213 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення) права.

Укладеним між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк» 12.10.2007 р. договором іпотеки передбачено позасудове врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом, зокрема, передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 5.2.1).

За правилами, передбаченими ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договору, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить положення про можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 р. (справа № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18), суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України на час ухвалення рішення судом першої інстанції, зокрема у постанові від 30.03.2016 р. у справі № 6-1651цс15.

Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги діючим законодавством не передбачалася державна реєстрація відступлення права вимоги за іпотечним договором, неправомірним є твердження суду про необхідність надання окремого нотаріального посвідченого договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, достатнім є надання договору відступлення вимоги за кредитним договором, згідно якого відступаються і вимоги за відповідними договорами забезпечення, на вимогу суду Банк міг уточнити коло осіб, які мешкають у спірній квартирі, колегія відхиляє, оскільки Банк невірно обрав спосіб захисту.

Таким чином, апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, тільки в частині зміни підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права призвело до помилкового обґрунтування відмови у задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю, колегія суддів вважає, що вказані висновки щодо відмови в задоволенні позову необхідно змінити. Банку необхідно відмовити у задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування щодо невірно обраного способу захисту.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 січня 2015 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова