РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6841/18

пр. № 2/759/4804/18

24 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Петренко Н.О. ,

за участі секретаря судового засідання Васюри Я.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 (03164, АДРЕСА_1) до Товариства з Обмеженою відповідальністю «НАН » (01013, м. Київ, вул.Камишинська, 4А) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ТОВ «НАН» заборгованість із заробітної плати у розмірі 30 131,48 грн., 41 008,80 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; 5 000,00 грн- моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 23.03.2018 року він звільнений із займаної посади начальника виробничого відділу ТОВ «НАН», за угодою сторін, відповідно до ст. 36 КЗпП України. Розмір місячної заробітної плати на час звільнення становив 20 004,25 грн. на місяць та зараховувався на картку позивача в ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач вважає, що на час його звільнення ТОВ «НАН» сплатило на його користь грошові кошти не в повному обсязі, тому вважає, що його права порушено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.05.2018р. відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.07.2018р. здійснено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.09.2018р. підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та зазначив, що 28.03.2018р. було проведено зміну учасників ТОВ «НАН» та відповідно, звільнено директора ОСОБА_2 з посади директора. Призначено директором підприємства - ОСОБА_3. При цьому, важливо зазначити, що будь-яких документів, які б підтверджували заборгованість підприємства перед його колишніми співробітниками колишнім директором не передавалось. Позивач звільнений був 23.03.2018р., тобто саме колишнім директором ОСОБА_2, який безпосередньо мав зобов'язання здійснити повний розрахунок з особою. Сам позивач, після зміни керівництва компанії, жодного разу не звертався до підприємства з будь-якими претензіями та вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, що свідчить лише про ймовірне зловживання ним своїми правами. Позивач, не отримавши на його думку, вчасно заробітної плати, також не звертався до ОСОБА_2, що додатково свідчить про його умисні дії, спрямовані на протиправне заволодіння грошовими коштами підприємства. Дивно, але позивач навіть не зазначає свого телефону в позовній заяві, а електронна адреса (зазначена в позові) - не існує. Це свідчить лише про те, що у позивача реально не має бажання отримати ймовірну заборгованість та жодної моральної шкоди йому не завдано, якщо говорити про нове керівництво компанією. Новий директор підприємства ОСОБА_3, здійснюючи аналіз стану виплати заробітної плати співробітникам, з'ясував, що позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку та фактично не здійснено оплату за березень 2018р. Звертаю увагу, що це був обов'язок саме колишнього директора, тому прямої вини у затримці виплат нового директора не має, в тому числі, приймаючи до уваги відсутність будь-яких звернень з боку позивача. Натомість, здійснивши відповідні нарахування, виходячи з розміру посадового окладу, який був встановлений ще колишнім директором, позивачу було здійснено нарахування та виплата відповідних сум коштів. Так, було нараховано та виплачено 3220, 00 грн за лютий, а також 9618,57 грн. - за березень 2018р. разом з компенсацією за невикористану відпустку. Даний факт підтверджується відповідною довідкою про нарахування та виплату позивачу.

Позивачем подано відповідь на відзив у якому зазначає, що зміни складу учасників ТОВ «НАН» не відноситься до суті спору та жодним чином не впливає на обов»язок працедавця дотримуватися законодавства з оплати праці. Відповідачем по справі є юридична особа, і саме юридична особа несе відповідальність перед працівником, а не директор, бухгалтер чи її учасники. Звернення позивача до відповідача у претензійному порядку є правом, а не обов»язком позивача. Фактичні виплати ТОВ « НАН» зі свого банківського рахунку на банківський рахунок позивача з перших днів роботи були суттєво більшими, ніж 1 грн. Відповідач у відзиві посилається на наказ про встановлення посадового окладу для його посади на рівні «3500грн.», а у п.ІV відзиву відповідач вже посилається на інший розмір окладу «4000грн.», проте доказів підтвердження ознайомлення його з даним посадовим окладом відповідач не додає. Відповідно до довідки та «вєдомости распределения выплат» навпроти прізвища позивача у період з вересня по лютий 2018р. стоять суми у розмірі від 12 008,55 грн. до 20 004,65 грн. з приміткою «заробітна плата».

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із наказу (розпорядження) № 9-д000000041 про прийняття на роботу від 07.09.2017р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника виробничого відділу з посадовим окладом 1, 00 грн., про що він ознайомлений 08.09.2017р./а.с.43/

23.03.2018р. ОСОБА_1 звільнений з посади начальника виробничого відділу за згодою сторін у відповідності до ст. 36 КзПП та на підставі заяви від 23.03.2018р. /а.с.6, 41/.

Відповідно до штатного розпису ТОВ «НАН» від 04.08.2017р. посадовий оклад начальника виробничого відділу становить 3 500,00 грн/а.с.40/.

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам - сума нарахованої заробітної плати/доходу у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок за лютий 2018р. ОСОБА_1 складає 4000,00 грн /а.с.18/.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпПУкраїни у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Посадовий оклад - щомісячний розмір погодинної оплати праці, установлюваний, як правило, для керівників, професіоналів, спеціалістів і технічних службовців. Основою посадових окладів є мінімальна тарифна ставка.

Відповідно до відомості розподілу виплат ТОВ «НАН» від 02.03.2018р. заробітна плата ОСОБА_1 складає 3 220,00 грн., яка йому була виплачена/а.с.38/.

Також, відповідно до довідки директора ОСОБА_3 позивачу було нараховано та виплачено у квітні 9618,57 грн. - за березень 2018р. /а.с.39/.

Слід зазначити, що 28.03.2018р. було проведено зміну учасників ТОВ «НАН» та відповідно, звільнено директора ОСОБА_2 з посади директора, призначено директором підприємства - ОСОБА_3 За словами представника Відповідача, будь-яких документів, які б підтверджували заборгованість підприємства перед його колишніми співробітниками колишнім директором не передавалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо порушення його особистого права відносно заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки. Суд критично оцінює надані позивачем докази, а саме виписки з банківської установи, оскільки вони вказують лише на розмір доходу позивача в певний період, а не підтверджують розмір посадового окладу у спірний період часу.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди. Позивач не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні даної частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.47, 116, 233 237-1 КЗпП України, ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 275, 279, 352-355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.10.2018р.

Суддя Н.О. Петренко