АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 715/1199/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Цуренка В.А., дата складання повного тексту рішення 06.08.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 28.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.05.2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 28 469,95 грн., що складається із: 1 681,78 грн. заборгованість за кредитом; 24 656,27 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.- штраф (фіксована частина); 1331,90 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути у судовому порядку.

Провадження №22-ц/794/1016/18 Категорія 27

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

При цьому вказує, що посилання судом першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з'ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду чим обставинам.

Вказує, що кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Як вбачається з розрахунку заборгованості та встановлено судом, останнє погашення за кредитом відбулося 25.12.2014 року у сумі 100 грн., а тому вважає, що строк позовної давності перервався.

Зазначає, що відповідно до п.1.1.7.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, встановлений строк позовної давності у 50 років, укладаючи кредитний договір відповідач був ознайомлений з його умовами та вважав його розумним і справедливим.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9).

ОСОБА_1 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в неї перед Банком виникла заборгованість, з розрахунку якої вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 28.05.2018 року становить - 28 469,95 грн. та складається із: 1 681,78 грн. заборгованість за кредитом; 24 656,27 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1331,90 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Судом першої інстанції встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснила 23.04.2014 року.

Суд першої інстанції, встановивши що між сторонами склалися відносини з кредитування та відповідач має заборгованість за кредитним договором, разом з тим врахував, що відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності (а.с.48).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Саме тому, враховуючи, що сторонами не заперечується, що відповідач останній платіж здійснила 25.12.2014 року у розмірі 100 грн., суд зробив висновок, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 12 червня 2018 року, тобто після спливу передбаченого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки вказаний трирічний строк скінчився у грудні 2017 року, то суд першої інстанції правомірно застосував строк позовної давності та відмовив у задоволенні позову.

Що стосується посилання апелянта на п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно його змісту строк позовної давності відносно вимог Банку по вимогах про стягнення кредиту, оплат відсотків за користування кредитом винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років (а.с.24).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В Умовах та правилах надання банківських послуг не міститься підпис відповідача, що не дає підстави вважати, що саме ці Умови розуміла ОСОБА_1 підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Анкета-Заява позичальника від 28.09.2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не містить.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що картрахунок відкритий на невизначений термін, а тому зобов'язання відповідача існують до часу повернення позики суперечить положенням закону.

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на викладене, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Отримана відповідачем картка передбачає обов'язковий щомісячний платіж, який фактично взагалі не здійснювався позичальником.

Щодо строку дії картки, то позивачем не надані такі відомості, а судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Так, згідно з п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий термін.

Проте, згідно п.2.1.1.2.12 по закінченню строку дії відповідна карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), за зверненням клієнта в банк, згідно з чинним тарифом. Перевипуск карти на новий термін здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування карти, передбачених договором.

Однак доказів перевипуску карти позивач не надав.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/