Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/423/18
Провадження № 2/670/260/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Потапова О.О.,

з участю секретаря Корчової А.І.,

представника позивача Вергуша О.Ф.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.07.2013 року підприємцем ОСОБА_3 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та Правил надання банківських послуг» (далі - Умов), Тарифів Банку в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом зі Заявою складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 29.07.2013 р. (далі - Договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку, банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

11.01.2017 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідна довідка додається).

Посилаючись на приписи ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, яка відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до розділу Умов 3.18.4., яким затверджений порядок розрахунків за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.З.18.4.1.1. Умов).

При необнулені дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24/% річних, починаючи з останньої дати, в яку дебетове сальдо підлягало обнулению (п.3.18.4.1.2. Умов).

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18. .4.1.3 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з дня виникнення дебетового сальдо до повного погашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов - банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 10.05.2018 року має заборгованість 23913.82 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 6581,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3874,17 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 10457,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Окрім заборгованості за договором позивач просить стягнути судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Відповідач не погодилась із заявленими вимогами. ЇЇ представник не оспорював наявність самої заборгованості за кредитним договором № Б/Н від 29.07.2013 р. Вказує, що з 01.08.2014 року ця заборгованість 3000,00 грн. з нарахуванням стала простроченою, а тому саме з 01 серпня 2014 року виникло право позивача заявляти позовні вимоги.

Він не скористався наданим ст. 261 ЦК України правом, а тому пропустив трьохрічний строк позовної давності.

Посилання позивача на 5-ти річний строк давності звернення до суду і на п. 3.18.5.7 Умов не ґрунтується на законі, а саме не відповідає приписам ст. 259 ЦК України, оскільки в заяві ФОП ОСОБА_3 не передбачено збільшення строку позовної давності.

Копія витягу з Умов представлена позивачем, не містить підпису посадової особи банку та підпису ОСОБА_3, тому в частині збільшення сторонами строку позовної давності згоди ОСОБА_3 не досягнуто. Посилається на правову позицію викладену у Постанові ВС України від 15.11.21015 року у справі № 6-192 цс15, а також від 01.07.2015 року у справі № 6-757цс15.

Наданий відповідачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не відповідає умовам розміщеним на сайті Приватбанку, оскільки з понад 1300 сторінок тексту на сайті «httрs://ргіvаtbаnк.uа» не існує розділу 3.18 та підпунктів з такими номерами.

Нумерація розділів на сайті «httрs://ргіvаtbаnк.uа» закінчується на номері 3.12. (як на дату отримання кредитного ліміту 29.07.2013 року, так і на дату подання позову 21.05.2018 року та виникнення заборгованості 01.08.2014 року).

В копії витягу доданого до позовної заяви не вказано, в який період діяли ці Умови та з якого часу вони були введені. Як можна стверджувати, що особа погодилась на вказані умови, якщо їх не існувало на сайті на момент укладання договору і суду вони позивачем не представлені згідно нумерації, на яку він посилається?

Аналогічна ситуація і з відсотковими ставками.

Так, за змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути або фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором, відповідно до вимог ч. 3 вказаної статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо банком змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Позивач в відповіді на відзив на стор. 8 в 2 абзаці вказує: «Відповідно до умов та правил банківських послуг процентна ставка є змінюваною», а в 4 абзаці «Тобто клієнт надав встановлення змінюваної процентної ставки та подальшу її зміну».

Частинами 4, 5 та 6 ст.1056-1 ЦК України встановлено ряд вимог до змінюваної ставки, це і передбачений договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки і визначення формули, періодичність збільшення, встановлення індексу змінюваної ставки, публікація в ЗМІ даного індексу і т .д.

Таких умов, передбачених ст. 4, 5, 6 ст.1056-1 ЦК України договір приєднання, розміщений на на сайті та витяг Умовам та правилам наданих банком до позову не містить.

За таких обставин, визначена при укладенні договору процентна ставка 24,00% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки без дотриманням наведених вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Позивач у відповіді на відзив вказує, що збільшена відсоткова ставка 36 % передбачена Умовами та правилами, які вступили в дію з 01.07.2014 року. При цьому, позивач посилається на п. 28 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року, що не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки), якщо в договорі визначено обставини, за якими застосовується інша процентна ставка та її розмір.

Однак, як видно із матеріалів справи збільшена відсоткова ставка банком застосована не із передбаченого договором виникненням у відповідача кредитного ризику, а із односторонньою зміною 01.07.2014 року банком умов договору. Тому підстав для зміни розміру відсотків не існує.

Аналізуючи викладене, позивач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності оговорені ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволені позову.

Заслухавши позицію представників сторін, їх доводи та представлені докази суд приходить до наступних висновків.

29.07.2013 року підприємцем ОСОБА_3 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та Правил надання банківських послуг», Тарифів Банку в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом зі заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Н від 29.07.2013 р. та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Скориставшись наданим лімітом, відповідач отримував в період з 29.07.2013 року до 17.07.2014 року кошти за кредитним договором, остаточно отримавши їх у розмірі 3000,00 грн. Борг не погасив, тому на поточному рахунку станом на 10.05.2018 року банк визначає заборгованість - 23913,82 грн. яка складається з наступного із 3000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 6581,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3874,17 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 10457,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Із позиції сторін слідує, що кредитний договір укладався з підприємцем ОСОБА_3 на невизначений строк у виді відкриття банком їй поточного рахунку НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Повернення кредиту та сплату 24 % річних відповідач мав погашати в залежності від отриманих нею коштів в межах ліміту кредитування розрахункового рахунку банком. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим.

Кредитний договір № Б/Н від 29.07.2013 року з відповідачкою укладався на невизначений строк. Користуватись вказаним рахунком ОСОБА_3 припинила по завершенню зайняття підприємницькою діяльності - 11 січня 2017 року, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На момент закінчення зайняття підприємницькою діяльністю вона кредит не погасила, про що свідчить заборгованість представлена банком. Не погашала вона борг починаючи з 18.07.2014 року, хоча повинна була повертати згідно умов договору та за законом.

Відповідно до умов договору, яким затверджений порядок розрахунків, користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

У разі непогашенім кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим.

Із змісту умов договору слідує, що кредит вважався простроченим з 25 листопада 2014 року, тобто після спливу 90 днів з моменту неповернення суми кредиту 3000,00 грн. та нарахованих на цю суму відсотків. Проте ні тіло кредиту, ні відсотки не сплачувались відповідачкою до дня звернення позивача з позовом до суду.

Починаючи з 26 листопада 2014 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Тобто на 26 листопада 2014 року було порушено право позивача як на повернення відсотків так і тіла кредиту.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 20-25 числа кожного місяця кошти (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

З аналізу наведеного строки позовної давності закінчились 25 листопада 2017 року. Представник позивача в заперечені та в судовому засіданні просить застосувати сплив строків до даних правовідносин заявляючи усно і письмово вимогу, що відповідає приписам ст. 267 ч.3 ЦПК України, з чим не може не погодитись суд, тому у задоволені позову Банку слід відмовити за спливом строків позовної давності.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити відповідачу у стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись 257, 258, 267 ЦК України ст.ст. 12, 81, 133, 141, 259, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовтити Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у задоволені позову до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором за спливом строків позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду через Віньковецький районний суд до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя О.О.Потапов