Справа № 456/841/18
Провадження № 2/456/827/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

07 серпня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №57 в будинку №117 по вул. Грабовецька в м. Стрию та стягнути судові витрати по справі. В обгрунтування позову покликається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 12.10.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі №3654. Згідно даних будинкової книги ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі з 16.02.2017 р. 27.10.2017 р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не є членом його сімї. Реєстрація ОСОБА_2 у квартирі, в якій вона фактично не проживає, створює йому, як власнику приміщення, перешкоди у користуванні належним йому житлом, збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням зареєстрованих у помешканні осіб. Крім цього, відповідач несе явну загрозу майну, його пошкодження, знищення, зокрема, у серпні 2017 року відповідач навмисно пошкодила внутрішнє оздоблення стін (шляхом нанесення написів), дверей до санвузлу, покриття підлоги, фурнітури вікон. Покликаючись на ст.41 Конституції України, ст.150 ЖК України, ст.ст.29, 391, 1163 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить суд позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним, просить позов задоволити. Зазначив, що з початку серпня з відповідачем не проживає, однак кілька разів позивач заходила до його житла та нищила його майно. В серпні 2017 року відповідач навмисно пошкодила внутрішнє облаштування квартири шляхом нанесення написів на стіни, зняття покриття підлоги, пошкодження фурнітури вікон та дверей. Свідком даних дій був ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що реєстрація відповідача в житлі ОСОБА_1 створює йому незручності, а відтак, просить суд позов задволити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи про, що свідчать рекомендовані повідомлення, що повернулися на адресу суду від 27.03.2018 року, 07.04.2018 року, 24.04.2018 року, 04.05.2018 року, 22.05.2018 року, 25.05.2018 року, 08.06.2018 року, 07.06.2018 року, 06.07.2018 року, 07.07.2018 року, 24.07.2018 року. Окрім цього, судом, в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України, здійснювався виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд у її відсутності суду не подала, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України, проти чого позивач та його представник не заперечили.

Суд, заслухавши показання позивача, допитаного судом в якості свідка на підставі ст.62 ЦПК України, пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.10.2016 р. ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_2, договір посвідчено приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі №3654 /а.с.4-5/.

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2, такий видано на імя ОСОБА_1 /а.с.7/.

Згідно мотивувальної частини рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2017 р. шлюб між сторонами зареєстровано 23.11.2016 р. /свідоцтво про шлюб, актовий запис №446 від 23.11.2016 р./ /а.с.6/.

Відповідно до копії будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі 16.02.2017 р. /а.с.8з-9/.

Згідно з довідкою ЖЕК №4 №416 від 22.02.2018 р., в квартирі АДРЕСА_3, зареєстровані: ОСОБА_1 власник; ОСОБА_2 колишня дружина /а.с.14/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2017 р. шлюб між сторонами розірвано /а.с.6/.

Актом фактичного проживання ЖЕК №4 від 22.02.2018 р. встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з серпня 2017 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.10/.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з початку серпня 2017 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, а тому втратила право користування вказаною квартирою.

Даний висновок суду грунтується на зібраних у справі доказах:

показаннях позивача, допитаного в якості свідка на підставі ст.62 ЦПК України, який підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та зазначив, що відповідач добровільно покинула спірне помешкання і не проживає у ньому без поважних причин понад рік, нищила та псувала його майно;

показаннях в судовому засіданні свідка ОСОБА_9, який зазначив, що є сусідом позивача, останній з дружиною жили в квартирі з 2016 року, він неодноразово коли виходив палити на сходову клітку чув сварки та крики з квартири ОСОБА_1, не раз запитував, що трапилось, позивач завжди скаржився на відповідачку. З серпня 2017 року відповідач не проживає з позивачем та вивезла меблі з квартири. Окрім цього, зазначив, що ОСОБА_1 показав йому, що відповідач зробила в квартирі з стінами, та підлогою, та як знищила та пошкодила його майно;

показаннях в судовому засіданні свідка ОСОБА_7, який зазначив, що є сусідом позивача та проживає на першому поверсі будинку, бував у нього в гостях, проте з серпня 2017 року відповідачки там не бачив. Окрім цього, зазначив, що ОСОБА_1 показав йому, що відповідач зробила в квартирі з стінами, та підлогою, та як пошкодила та знищила його майно;

актом фактичного проживання ЖЕК №4 від 22.02.2018 р., яким встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з серпня 2017 року в квартирі АДРЕСА_3 не проживає /а.с.10/.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

На підставі показань позивача, свідків, письмових доказів наданих суду позивачем, в судовому засіданні встановлено, що позивач набув майно квартиру у власність до шлюбу з відповідачем, шлюб між сторонами розірвано, відповідач з початку серпня 2017 року в квартирі АДРЕСА_3 не проживає, а відтак, втратила право на користування жилим приміщенням.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад один рік, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування жили приміщенням, а саме квартирою №57 будинку №117 по вул. Грабовецька в м. Стрий Львівської області.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 326, 381, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_10 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя ОСОБА_11