10.10.2018 Справа № 469/787/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Березанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна, яке перебуває в спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

Позивачка 07 червня 2017 року звернулась до суду з вказаним позовом, уточненим позовною заявою у новій редакції від 16 червня 2017 року, у якій зазначала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2005 року вона є власником ? частини житлового будинку з усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить інша ? частина вказаного житлового будинку. З моменту набуття права власності на будинок позивачка несе всі витрати з оплати житлово-комунальних послуг та утримання спільного будинку, а відповідачка ОСОБА_2 відмовлялась брати участь у цих витратах у зв"язку з проживанням за іншою адресою. Відповідачка не ініціювала складення договору про порядок володіння та користування спільним майном (ч.4 ст.358 ЦК України), що, на думку позивачки, свідчить про те, що відповідачку все влаштовувало щодо утримання спільної власності.

За період з 2008 по 2016 роки позивачкою за власні кошти у будинку було замінено комунікаційні мережі (водовідведення, водопостачання та опалення), проведено заміну вікон, утеплення будинку, додатково встановлено твердопаливний котел.

Зокрема, замінено труби водопостачання та каналізаційні труби в кухні в листопаді 2010 року на суму 1097,50 грн., інфляційні витрати складають 1356,49 грн.; замінено вікна в будинку в жовтні 2008 року на суму 4150,00 грн., інфляційні витрати - 7702,05 грн.; замінено вікно у будинку у вересні 2009 року на суму 1309,00 грн., інфляційні витрати - 1954,26 грн.; замінено опалення будинку на суму 13151,00 грн., інфляційні витрати -19769,58 грн.; проведено утеплення будинку в листопаді 2013 року на суму 3170,00 грн., інфляційні витрати - 3548,87 грн., встановлено твердопаливний котел на суму 2015,50 грн., інфляційні витрати -1716,41 грн. Для збереження внутрішніх приміщень будинку проводилась оплата постачання електричної енергії та природного газу: за газопостачання для опалення будинку сплачено 15887,87 грн.; за постачання електроенергії - 8586,49 грн. Крім того, понесено матеріальні витрати на обладнання господарської будівлі (літньої кухні) для пічного опалення та водопостачання, а саме: на виготовлення твердопаливного котла витрати склали 5161,00 грн., встановлення труб водопостачання та каналізації на суму 4429,00 грн.

Посилаючись на викладене, на підставі ст.151 ЖК України та ст.ст.322, 360 ЦК України, позивачка просила стягнути з відповідачки на свою користь витрати, понесені на утримання та збереження майна, яке перебуває у спільній частковій власності, у сумі 29474,18 грн., інфляційні витрати у сумі 36047,66 грн. та половину сплаченого нею судового збору.

Ухвалою судді від 12 червня 2017 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.119 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали).

27 червня 2017 року судом відкрито провадження у справі у порядку, визначеному ЦПК України 2004 року, та призначено судове засідання.

30 січня 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та свідків, за правилами ЦПК України (в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року).

У судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві у новій редакції від 16 червня 2017 року, просила стягнути з відповідачки половину здійснених витрат на опалення, освітлення та ремонт спільного будинку. Пояснила, що письмових угод з приводу утримання будинку, здійснення його ремонту, розподілу комунальних витрат сторонами не укладалось, відповідачка, хоча й проживала у іншому селі, але іноді ночувала у будинку, а після розлучення за усною домовленістю зайняла частину будинку; у зв"язку з відмовою відповідачки оплачувати комунальні послуги позивачкою було знято батарею опалення у кімнаті відповідачки, та після переселення сім"ї позивачки до літньої кухні у січня 2017 року електропостачання було переведено до літньої кухні. Вважає, що існувала потреба у проведенні ремонтних робіт, оскільки вікна, встановлені у 1960-х роках, потребували заміни, котел потік, а каналізацію було замінено по вулиці централізовано, що викликало необхідність заміни її і у будинку.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, вважаючи їх безпідставними.

Відповідачка надала письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що будинок в АДРЕСА_1 успадкований сторонами в рівних частинах після смерті батька, однак до травня 2015 року відповідачка у ньому не проживала; за усною домовленістю сторін у будинку постійно проживала і ним користувалась позивачка зі своєю сім'єю. Ніяких претензій чи вимог на той час щодо утримання будинку позивачка не заявляла. Всі розрахункові книжки і рахунки за комунальні платежі значаться на ім'я позивачки, за якими обліковуються та є споживачами комунальних послуг позивачка і члени її сім'ї в кількості 4 чоловік. У 2015 році після розлучення відповідачка переїхала до спільного будинку і з того часу між сторонами почались конфлікти щодо поділу будинку, сплати за комунальні платежі тощо.

Так як угоди про спосіб виділення частки відповідачки із загального майна між сторонами не було досягнуто, з метою припинення постійних спорів із позивачкою про порядок користування і володіння будинком, відповідачка 14 квітня 2017 року звернулась до Березанського районного суду з позовною заявою про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками.

На момент відкриття провадження у справі відповідачка фактично користувалась частиною житлового будинку, у якій відсутнє електропостачання та газопостачання; станом на день розгляду справи по суті у будинку не проживає. Позивачка проживає разом із сім'єю в літній кухні з січня 2017 року і фактично користується частиною будинку та надвірними спорудами, що перевищує її частку, а також користується комунальними послугами.

Відповідачка вважає вимоги позивачки щодо відшкодування витрат, понесених позивачкою за період з 2008 року по 2016 рік на заміну комунікацій (каналізація, водопостачання та опалення будинку), заміну вікон, утеплення будинку, витрат на встановлення твердопаливного котла та обладнання господарської будівлі (літньої кухні) для пічного опалення та водопостачання, необгрунтованими та не підтвердженими необхідністю у таких витратах для збереження об'єкта спільної власності в належному стані. Крім того, згоди на проведення цих робіт позивачка не запитувала і не отримувала, проводила їх за власною ініціативою, без попереднього узгодження з нею, не надавши жодних доказів наявності такої потреби.

Також зазначала про сплив позовної давності за вимогами про стягнення витрат, понесених до 2014 року, а саме: на заміну труб водопостачання та каналізаційних труб в листопаді 2010 року на суму 1097,50 грн., заміну вікон в жовтні 2008 року на суму 4150,00 грн., заміну вікна в будинку у вересні 2009 року на суму 1300,00 грн., на утеплення будинку в листопаді 2013 року на суму 3170,00 грн., на заміну опалення будинку на суму 19769,58 грн.

Відповідачка вважає, що надані позивачкою письмові докази (накладні, товарні чеки) не містять обов'язкових реквізитів, що ставить під сумнів здійснених витрат та купівлю товару саме позивачкою, а не іншою особою; значна частина зазначених у позові витрат не відноситься до витрат на управління, утримання, збереження спільного майна (витрати на оплату вартості спожитої електроенергії, що здійснювались виключно для потреб позивачки та її сім'ї, витрати на оплату вартості природного газу в теплу пору року). Зазначала, що з 25 січня 2017 року житловий будинок за ініціативою позивачки повністю відключений від газопостачання та електроенергії

Посилалась на те, що вона неодноразово надавала кошти позивачці на сплату комунальних послуг, оскільки окремо сплачувати рахунки не могла, в листопаді 2015 року нею було придбано за власні кошти та доставлено дрова, які були використані для опалення будинку твердопаливним котлом, вона окремо від позивачки сплачує за комунальні послуги відповідно до договору № 2504 від 07 березня 2017 року та розрахункової книжки по оплаті за комунальні послуги.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у обґрунтування заперечень посилалась на невизначеність позивачкою у позовній заяві способу захисту прав позивача, оскільки своє право на отримання відшкодування частини понесених нею витрат на сплату житлово-комунальних послуг позивачка не мотивувала відповідними нормами закону, якими передбачено право боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу (регрес) до іншого солідарного боржника у рівній частці (ст.ст.543, 544 ЦК України); неотримання згоди позивачкою, як співвласника будинку, згоди відповідачки на проведення у спірному будинку ремонтних робіт та відсутності нагальної потреби у їх проведенні, а також недоведення необхідності здійснення певного переліку ремонтних робіт.

Зазначала, що посилання позивачки на ч.4 ст.358 ЦК України щодо вимоги про обов'язковість укладення нотаріально посвідченого договору між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності не ґрунтується на вимогах вказаної статті, оскільки в ній іде мова про можливість укладення такого договору та обов'язковість його у подальшому для особи, яка придбає згодом частку у праві спільної часткової власності на це майно.

Оскільки в спірному будинку наявні лічильники на поставку електроенергії та газопостачання, відповідач ОСОБА_2 в будинку до травня 2015 року не проживала, то вимоги позивача щодо сплати вартості спожитої електроенергії та газу до травня 2015 не грунтуються на вимогах ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; з врахуванням оплаченої позивачці субсидії та вартості закуплених відповідачкою дров надала розрахунок витрат на комунальні послуги, за яким витрати відповідачки на комунальні послуги за період проживання в будинку з травня 2015 року по грудень 2016 року перевищують витрати позивачки на 81.75 грн.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить сторонам на праві спільної часткової власності по 1/2 частині, без виділення часток, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23 грудня 2005 року державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10246887 (а.с.8-9), технічним паспортом на житловий будинок.

З моменту набуття права власності на будинок позивачка постійно проживає у вказаному будинку зі своєю сім"єю (з 2016 року - у приміщенні літньої кухні), та на підставі відповідних договорів про надання послуг (а.с.20, 24), споживає комунальні послуги з газопостачання та постачання електроенергії, за які здійснює щомісячно оплату згідно з показниками лічильників, що підтверджується відповідними розрахунками здійснених нарахувань та оплат послуг (а.с.17-19, 21-23).

Відповідачка до травня 2015 року проживала за іншою адресою, після чого до 2017 року проживала у належному сторонам будинку по АДРЕСА_1.

У грудні 2016 року газо- та електропостачання будинку відключено та підведено до літньої кухні, у якій проживає позивачка.

Оплата послуг з газопостачання та електричної енергії здійснюється згідно з показниками засобів обліку відповідно до кількості спожитих послуг.

З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13.04.2017 року та 11.08.2017 року Березанської селищної ради Миколаївської області вбачається, що у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, проживає позивачка ОСОБА_1 зі своєю сім'єю у приміщенні літньої кухні, відповідачка ОСОБА_2 проживає у будинку, у якому відсутнє електропостачання та газопостачання (а.с.54-55).

Відповідачка, починаючи з червня 2017 року, неодноразово зверталася до відповідних установ із заявами та скаргами щодо приєднання будинку до електромережі, однак отримувала відмову у зв'язку з наявністю укладеного договору про електропостачання з іншим співвласником будинку - позивачкою ОСОБА_1 (а.с.65-69).

Згідно з договором №2504 від 07 березня 2017 року, укладеного між КП «Березань» і відповідачкою, та розрахунковою книжкою по оплаті за комунальні послуги (особовий рахунок 2504), відповідачка здійснює оплату наданих послуг з централізованого постачання холодної води за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57-61).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власність зобов'язує.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Стаття 358 Цивільного кодексу України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК).

Позивачкою не доведено, що вона зверталася до відповідачки з пропозиціями щодо порядку утримання спільного майна, а відповідачка їй безпідставно відмовила чи, щонайменше, ухилялася від обговорення питання щодо проведення ремонту в домоволодінні, а також факт погодження (договору) з відповідачкою, які саме роботи з ремонту домоволодіння чи певної його частини, що перебуває у спільній власності необхідно провести, порядок їх проведення та доцільність встановлення твердопаливного котла як додаткового засобу опалення приміщення; не доведено необхідність проведення зазначених ремонтних робіт.

Відсутність доведеної домовленості між співвласниками будинку щодо умов та порядку проведення ремонту не створює у співвласника обов"язку брати участь у витратах, понесених у звязку з цим ремонтом, так як останній виконаний фактично за власною ініціативою позивача.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 ЦК України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об'єкту права власності, а певному суб'єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб'єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб'єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб'єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Тобто в даному випадку використання газопостачання та електричної енергії здійснювалось лише для потреб осіб, що проживали у будинку, а не для утримання самого будинку, а тому вони не є витратами в розумінні статті 360 ЦК України.

Крім того, усі договори щодо надання зазначених послуг укладені саме з позивачем у справі - ОСОБА_1 як їх споживачем.

Вимог про стягнення частини понесених витрат на сплату житлово-комунальних послуг у порядку регресу (ст.ст.543, 544 ЦК України) позивачка не заявляла.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 10 жовтня 2018 року.

Суддя: