Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 357/8251/16-ц

провадження № 61-19112св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Олійника В. І., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2012 року в приміщенні нотаріальної контори АДРЕСА_1 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 був посвідчений заповіт про те, що ОСОБА_6 заповів все майно сестрі - ОСОБА_4 та позбавив його права на спадкування всього майна. Як зазначено у заповіті, у зв'язку з хворобою та за бажанням заповідача заповіт був посвідчений в присутності свідків, та за дорученням заповідача, в присутності заповідача, свідків і нотаріуса заповіт підписано громадянином ОСОБА_7 Також зазначив, що на той час ОСОБА_6 перебував у неприязних стосунках із ОСОБА_4, крім того він ніколи не хворів на тяжкі хронічні захворювання, не перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах охорони здоров'я. Вважав, що вказаний заповіт не відповідає чинному законодавству, складення заповіту не відповідало внутрішньому волевиявленню ОСОБА_6, також на заповіті відсутній особистий підпис заповідача, а тому є всі підстави вважати, що заповіт був складений нотаріусом з грубим порушенням діючого законодавства.

Ураховуючи викладене, просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 10 липня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2016 року у складі судді Дмитренка А. М. в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не надано суду належних доказів, які б підтверджували ті обставини, що оспорюваний заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача. Заповіт від імені ОСОБА_6 згідно зі статтею 1253 ЦК України на бажання заповідача було посвідчено нотаріусом в присутності двох свідків, які зачитали заповіт вголос, поставили свої підписи на ньому, відомості про свідків внесено до тексту заповіту, свідки є дієздатними особами, не є членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом, у зв'язку з хворобою заповідача заповіт підписано іншою особою в присутності заповідача та за його дорученням, на що вказано в тексті заповіту.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що при підписанні заповіту від 10 липня 2012 року волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 на дату складання заповіту не перебував у хворобливому стані та не мав будь-яких фізичних вад, в тому числі, пов'язаних з відсутністю в нього кінцівок рук, вади зору, слуху чи порушення мови, тому він мав можливість прочитати та власноруч підписати заповіт. Також, зазначив, що апеляційним судом було помилково прийнято до уваги рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2016 року у справі 367/29/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Ірпінська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та заповітом, оскільки під час розгляду судами зазначеного позову не ставилося питання про визнання заповіту ОСОБА_6 від 10 липня 2012 року недійсним.

У травні 2017 року приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 було подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 Скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, оскільки жодна з наведених ОСОБА_2 підстав, не передбачена статтею 1257 ЦК України в якій міститься вичерпний перелік підстав, за яких заповіт може бути визнано недійсним.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 - батько ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який проживав до дня смерті без реєстрації у своєї дочки ОСОБА_4 АДРЕСА_2.

10 липня 2012 року о 12 год. 50 хв. приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса АДРЕСА_1 посвідчено заповіт ОСОБА_6, за яким все належне йому майно він заповів ОСОБА_4, а свого сина ОСОБА_2 позбавив права на спадкування. Відповідно до тексту цього заповіту, його складено і записано з використанням технічних засобів на прохання та зі слів ОСОБА_6 нотаріусом, та зачитано вголос свідками: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що відповідає дійсним намірам заповідача. У зв'язку з хворобою заповідача та за його бажанням, заповіт посвідчено в присутності вказаних свідків, які зачитали заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому. Також на прохання заповідача та за його дорученням заповіт в присутності заповідача, свідків і нотаріуса підписано громадянином ОСОБА_7 Особу заповідача встановлено і його дієздатність нотаріусом перевірено (а.с. 12).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2016 року у справі № 367/29/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та заповітом, було визначено частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4, визнано, що частки ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у праві власності на цю квартиру є рівними та становлять по 1/3 її частині за кожним; визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/9 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане рішення суду набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, згідно якої апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Наведене підтверджується копіями вказаних судових рішень (а.с. 43-48).

Також встановлено, що відповідно до тексту спірного заповіту, ОСОБА_6 все належне йому майно заповів ОСОБА_4, а свого сина ОСОБА_2 позбавив права на спадкування.Заповіт складено і записано з використанням технічних засобів на прохання та зі слів ОСОБА_6 нотаріусом та зачитано в голос свідками: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що відповідало намірам заповідача. У зв'язку з хворобою заповідача та за його бажанням, заповіт посвідчено в присутності вказаних свідків, які зачитали заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому. Також на прохання заповідача та за його дорученням заповіт в присутності заповідача, свідків і нотаріуса підписано громадянином ОСОБА_7

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно частини першої статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1253 ЦК на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

У частині третій статті 45 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не

може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її

присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати

інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за

вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ,

зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не

може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за

участю якої його посвідчено.

Згідно з пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Таким чином, діючим законодавством передбачено випадки, коли заповіт від імені заповідача та за його дорученням може підписати інша особа.

Отже, вирішуючи спір, районний суд, вірно застосував наведені вище положення ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства і порушень при його посвідченні не встановлено.

Судове рішення апеляційного суду, яким рішення районного суду залишено без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування Верховним Судом не встановлено.

Посилання заявника на те, що оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача, оскільки не підписувався заповідачем, який мав можливість прочитати та власноруч підписати заповіт, є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами щодо порядку його посвідчення та волі заповідача. Заповіт від імені ОСОБА_6 та за його дорученням було посвідчено нотаріусом в присутності двох свідків, які зачитали заповіт вголос і поставили свої підписи на ньому. Відомості про свідків внесено до тексту заповіту, свідки є дієздатними особами та не є членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. Також у зв'язку з хворобою заповідача заповіт підписано іншою особою в присутності заповідача та за його дорученням, на що вказано в тексті заповіту.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів та по суті стосуються незгоди з висновками суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк