Житомирський апеляційний суд
Справа №277/526/18 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 47 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №277/526/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс Полісся", третя особа - Приватне підприємство "Злагода Агро", про розірвання договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс Полісся" на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 червня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Греськом В.А. у смт.Ємільчине

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі, укладений 10.01.2014 між ним та ТОВ «Агріс Полісся», та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 2,11 га, кадастровий номер НОМЕР_1. 10.01.2014 між ним та ТОВ «Агріс Полісся» укладено договір оренди даної земельної ділянки. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки проведена 13.05.2014. Відповідач не виконує обов'язків взятих на себе при укладанні договору оренди землі. Так, однією з умов договору встановлена виплата орендної плати, яка за перший рік оренди сплачується до 31 грудня, в якому укладено цей договір, пропорційно фактичній кількості днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року.

Проте, відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за 2016 та 2017 роки і таким чином порушив істотні умови договору оренди землі. Крім того, 06.10.2016 між відповідачем та ПП «Злагода-Агро» укладено договір суборенди його земельної ділянки. 17.06.2016 була проведена державна реєстрація права суборенди земельної ділянки. Жодного повідомлення з пропозицією про надання згоди на передачу орендованої земельної ділянки в суборенду позивачу від відповідача не надходило.

Передавши земельну ділянку в суборенду ПП «Злагода-Агро» без отримання на це згоди позивача, відповідач порушив умови п.17 та 27 договору оренди, а також положення ч.1 ст.8 ЗУ «Про оренду землі». Вважає, що зазначені обставини є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 червня 2018 рокупозов задоволено. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "Агріс Полісся"подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не дослідив дії та наміри позивача, а саме чому на протязі двох років він не звертався до відповідача, щодо отримання орендної плати, не реагував на листи, що підтверджується довідкою.Судом не взято до уваги, те що плата за оренду землі орендарем переведена на банківський рахунок в «Ощадбанку». Позивач мав можливість її отримати в будь - якому відділенні Ощадбанку, де нарахована орендна плата знаходилась до кінця травня 2018 року. Більш того п.7 договору оренди плата вноситься орендарем у грошовій формі, також може вноситись у одній із наступних форм та розмірів: натуральна форма; відробіткова форма.Вказують, що на адресу позивача був направлений лист, але судом не прийнято до уваги зазначений рекомендований лист. Більш того в договорі оренди землі не обумовлені методи сповіщення орендодавця про те чи інше питання.Судом не взято до уваги, що підприємство сплачувало орендну плату відповідно й податки. Тобто сплата податків, це є часткова орендна плата тільки державі, що підтверджується копією довідки про сплату податків. Судом не взято до уваги, що позивачем та ПП «Злагода-Агро» укладено договір суборенди, в якому всі обов'язки з виплати орендної плати покладені на ПП «Злагода-Агро». Згідно договору оренди орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату а орендодавець її отримувати. В свою чергу Позивач жодного разу не звертався щодо отримання орендної плати, ні до відповідача ні до ПП «Злагода-Агро».Суду надавались відомості, щодо сплати орендної плати іншим пайовикам. Це є підтвердженням того, що суборендар - ПП «Злагода-Агро», виконує взяті на себе зобов'язання. Суд не врахував, що згідно умов правочину, ні в договорі оренди ні в договорі суборенди не має прямої заборони, щодо виплати орендної плати іншою особою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що воно ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача ТОВ "Агріс Полісся"та третьої особи ПП «Злагода-Агро» підтримала апеляційну скаргу, з наведених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з'явились будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи. З огляду на наведене, апеляційний суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності позивача та його представника в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,148 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.11-12).

10 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агріс Полісся» укладено договір оренди землі, згідно пунктів 1, 2, 6 якого орендодавець ОСОБА_2 надає, а орендар ТОВ «Агріс Полісся», в особі директора ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 2,11 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Усолусівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, строк дії договору 10 років (а.с.6-9).

06 жовтня 2016 року між ТОВ «Агріс Полісся» та ПП «Злагода Агро» укладено договір суборенди спірної земельної ділянки (а.с.11 зворот).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично не сплачує позивачу орендну плату, а також без згоди орендодавця передав земельну ділянку в суборенду ПП «Злагода Агро», а відтак наявні правові підстави для розірвання договору оренди землі.

Такий висновок суду є правильним, узгоджується із нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та підтверджується дослідженими у справі доказами.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 368 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 16 названого Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду (ст.8 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» регламентує підстави та порядок розірвання договору оренди землі та передбачає, що він може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (ст. 24 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із п.33 Договору оренди землі від 10 січня 2014 року дія договору припиняється, зокрема, шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором.

Відповідно до умов договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 348,83 грн. у строк до 31 грудня року, в якому укладено цей договір, пропорційно фактичній кількості днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року. А пунктом 27 договору оренди землі передбачено право орендаря, зокрема, передавати земельну ділянку в суборенду на умовах цього договору - за згодою власника.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він нараховував або вживав заходи для сплати ОСОБА_2 орендної плати за 2016-2017 роки, а перекладення цього обов'язку на третіх осіб /ПП «Злагода Агро»/ ні законом, ні договором не передбачено.

Доводи відповідача про те, що позивач не звертався за отриманням орендної плати суд першої інстанції правильно вважав безпідставними, необґрунтованими, мотивуючи тим, що ТОВ «Агріс Полісся» мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок позивача, адреса якого їм була відома і це є обов'язок орендаря, передбачений умовами договору оренди.

Оскільки відповідач не довів проведення належного розрахунку перед позивачем - оплату коштів за оренду земельної ділянки за 2016-2017 роки, а також без отримання згоди орендодавця передав спірну земельну ділянку в суборенду ПП «Злагода Агро», тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав таку бездіяльність і дії відповідача порушенням істотних умов договору, що є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки, в тому числі, і мотиви відхилення доводів відповідача.

Отже, наведені в апеляційній скарзі посилання не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріс Полісся" залишити без задоволення, а рішенняЄмільчинського районного суду Житомирської області від 19 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений: 24 жовтня 2018 року