справа № 208/2024/17
№ провадження 2/208/364/18
26 вересня 2018 р. м. Кам'янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Івченко Т.П.,
секретаря Стомаченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням», -
11.04.2017 року позивач ОСОБА_1 подав до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська позовну заяву до відповідача ОСОБА_2 «про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням», якою просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року.
У звязку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України « Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України », згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року. Згідно Перехідних положень ЦПК України, розгляд даної цивільної справи здійснюється у загальному позовному провадженні.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.01.2018 року визначено порядок розгляду цивільної справи у порядку загального позовного провадження.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №228847 від 27.11.2004 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 764, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ №146038 від 14.11.2007 року виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №946.
Вся їх родина була зареєстрована та постійно проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 15,3 кв. м., загальною площею 29,8 кв.м., яка належить на підставі договору дарування, укладеного 20 жовтня 2006 року між ОСОБА_2, як дарувальником, з однієї сторони, та ОСОБА_1, як обдаровуваною, з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №4109.
Відповідно до довідки ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності зареєстровано на ОСОБА_1, 02.02.2007 року під номером 13516045.
Сімейне життя з відповідачем не склалось, його спосіб життя зробив неможливим спільне проживання. Він зловживав спиртними напоями, не працював, не приділяв належної уваги сім'ї і врешті, у лютому 2016 року, він назавжди пішов із родини, забравши всі свої особисті речі, документи та предмети побуту, і з того часу у квартиру більше не повертався і не приймав участі ані в утриманні квартири у належному стані, ані в оплаті квартплати та комунальних послуг, але при цьому він продовжує бути зареєстрованим у квартирі.
Факт непроживання відповідача в квартирі АДРЕСА_3 у Кам'янське підтверджується актом про непроживання, складеним на підставі свідчень сусідів, Комунальним підприємством Кам'янської міської Ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» від 01 квітня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2016 року по теперішній час.
Позивач до судового розгляду справи звернулася з письмовою заявою, в якій вказано, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, і тому в силу ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №228847 від 27.11.2004 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 764, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. (а.с.8).
Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ №146038 від 14.11.2007 року виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №946. (а.с.9).
Вся їх родина була зареєстрована та постійно проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 15,3 кв. м., загальною площею 29,8 кв.м., яка належить на підставі договору дарування, укладеного 20 жовтня 2006 року між ОСОБА_2, як дарувальником, з однієї сторони, та ОСОБА_1, як обдаровуваною, з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №4109. (а.с.12).
Відповідно до довідки ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності зареєстровано на ОСОБА_1, 02.02.2007 року під номером 13516045.(а.с.11).
Судом також встановлено, що ОСОБА_2 фактично у зазначеній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, не оплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні квартири у належному санітарно-гігієнічному стані, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користування ним, що підтверджується актом від 01.04.2017 року, складеного директором КП КМР «УКОЖФ» ОСОБА_5 у присутності свідків, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у квартирі зареєстрований, але фактично не проживає. (а.с.13).
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає власнику квартири в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру.
Суд вважає, що та обставина, що відповідач ОСОБА_2 продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, як власника майна, тобто належної позивачеві на праві власності квартири. Таким чином вимога позивача щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.130-131, 223, 280, 247 ЦПК України , ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 9, 155 ЖК України, ст. 47 Конституції України суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням», - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - з квартири №41 будинку №270 розташованого по вул. Ціолковського у м. Камянське Дніпропетровської області.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Згідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Івченко Т. П.