ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3939/17
Провадження № 22-ц/4820/123/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Кошельника В.М.,

учасники справи: ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5,

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року (суддя - Стефанишин С.Л.) за позовом ОСОБА_4 до Хмельницької районної державної нотаріальної контори, Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, встановлення юридичного факту місця відкриття спадщини, усунення від спадкування,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому просила встановити факт родинних відносин, а саме, що вона та ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є троюрідними сестрою та братом; встановити факт місця відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його постійного проживання з 1994 року по 2014 рік - с.Мар'янівка, Хмельницького району Хмельницької області. Також просила визнати ОСОБА_6 такою, що не прийняла спадщину та усунути її від спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року у с. Мар'янівка Хмельницького району, Хмельницької області помер ОСОБА_8, який переїхав на постійне місце проживання у АДРЕСА_5 у 1994 році з міста Запоріжжя, де йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_8 є її троюрідним братом, за час його життя в с.Мар'янівка, Хмельницького району Хмельницької області позивачка підтримувала з ним родинні стосунки. Оскільки їх будинки розташовані поруч, вона та члени її сім'ї вели спільне господарство з ОСОБА_8, зокрема, спільно обробляли земельну ділянку та здійснювали догляд за домашніми тваринами. У позивачки був комплект ключів від будинку ОСОБА_8, у зв'язку з чим мала постійний доступ до його будинку.

Внаслідок важкого захворювання ОСОБА_8 потребував постійного стороннього догляду, який позивачка здійснювала у лікарні та вдома до моменту його смерті.

Саме позивачка займалася похованням спадкодавця. В подальшому отримавши довідку Чорноострівської селищної ради, про те, що ОСОБА_4 постійно проживала з спадкодавцем ОСОБА_8, звернулась до Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Після спливу шестимісячного строку ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину, однак їй було повідомлено нотаріальною конторою, що спадкова справа відправлена до Восьмої державної нотаріальної контори м. Запоріжжя за місцем реєстрації спадкодавця АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що незважаючи на те, що ОСОБА_8 не був зареєстрований у своєму будинку АДРЕСА_5, але він постійно проживав у ньому, а тому спадкова справа має знаходитись у Хмельницькій районній державній нотаріальній конторі.

Крім того, ОСОБА_4 стало відомо, що 21.03.2015 року ОСОБА_6, яка є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_8, подано до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про те, що ОСОБА_6 має намір звертатися до суду з позовом про поновленням строку на прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що такий намір ОСОБА_6 є безпідставним, оскільки за життя ОСОБА_8 ОСОБА_6, було відомо про його проблеми зі здоров'ям однак остання свідомо ухилялась від надання йому допомоги, крім того між ними було припинено спілкування.

За таких обставин просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є троюрідною сестрою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у встановленні факту відкриття спадщини за місцем проживання спадкодавця, оскільки відповідно до довідки Чорноострівської селищної ради, виданої на вимогу Хмельницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року хоч не був зареєстрованим, але фактично проживав у своєму приватному будинку в с.Мар'янівка Хмельницького району Хмельницької області, тому спадкова справа повинна знаходитись у Хмельницькій районній нотаріальній конторі. Судом не розглянуто позовну вимогу про визнання ОСОБА_6 такою, що не прийняла спадщину, так як в спадковій справі відсутні дані про реєстрацію у Спадковому реєстрі заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини.

Посилаючись на приписи ч.5 ст.1225 ЦК України вважає, що ОСОБА_6 має бути усунена від спадкування, оскільки ухилялась від надання необхідної допомоги ОСОБА_8 та припинила з ним будь-яке спілкування.

Судом не враховано, що згідно висновку судово-медичної експертизи експертами було встановлено безпорадний стан ОСОБА_8 протягом менше однієї доби до смерті, водночас експертами не досліджувались покази свідків по справі, а також не було надано оцінку фізичного стану ОСОБА_8 до 24.07.2014 року з урахуванням його захворювання, які відображені в медичній документації в тому числі і стан ОСОБА_8 з 2008 року. Крім того, у апелянта є сумнів у правильності висновку судово-медичної експертизи, оскільки він зроблений Хмельницьким обласним бюро СМЕ, яке є окремою юридичною особою та в склад інших закладів бюро не входить. До того ж сам висновок суперечить іншим матеріалам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_4 безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Не погоджується з твердженням ОСОБА_4 щодо її умисного ухилення від допомоги брату, при цьому вказує, що позивач особисто не бажала повідомляти її щодо захворювання брата, а пізніше і про його смерть. Також вказує, що посилання ОСОБА_4, на те що вона постійно проживала з ОСОБА_8, не відповідають дійсності, оскільки вона жодного разу не чула від померлого про ОСОБА_4, а також не бачила позивачку і тоді коли навідувала брата у його будинку. Позивачкою не доведено позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Представники Хмельницької районної державної нотаріальної контори, Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги та її вимоги не містять посилань щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є троюрідною сестрою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тому апеляційним судом рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення факту місця відкриття спадщини, визнання ОСОБА_6 такою, що не прийняла спадщину та усунення її від спадкування, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності таких позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради Хмельницького району 28 липня 2014 року.

Згідно довідок виданих виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради ОСОБА_8, 1944 р.н., з 1994 року по день смерті проживав, але не був зареєстрований в с. Марянівка, Хмельницького району, Хмельницької області. Місцем реєстрації ОСОБА_8 є квартира АДРЕСА_3 (а.с.12-14, т.1).

Даними витягу Хмельницької районної державної нотаріальної контори про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 01.08.2014 року підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року зареєстрована в реєстрі за №56375071.

13 лютого 2015 року Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою вказана спадкова справа була направлена за належністю до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори. Підставою стало виявлення факту реєстрації місця проживання померлого за адресою: АДРЕСА_4.

24 березня 2015 року Хмельницькою районної державною нотаріальною конторою Восьмій запорізькій державній нотаріальній конторі до переданої спадкової справи №369-2014, відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8, направлено помилково залучені до копії спадкової справи: оригінал заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини від 15.01.2015 року за №23, нотаріально завірені копії паспорта ОСОБА_6, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, посвідки про шлюб (а.с.19 т.2).

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 57,8 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_5, а також квартира АДРЕСА_1

Статею 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

У п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_8 помер в будинку АДРЕСА_1 за місцем свого проживання, однак з відмітки про реєстрацію його місця проживання вбачається, що він зареєстрований квартира АДРЕСА_5. Вказаний факт не заперечувався сторонами.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту місця відкриття спадщини за місцем проживання ОСОБА_8 - с. Мар'янівка, Хмельницького району Хмельницької області є правильним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зазначених висновків суду не спростовують.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_6 такою, що не прийняла спадщину та усунення її від спадкування, то частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 в строк передбачений законом, а саме 15.01.2015 року, звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 Заява про прийняття спадщини ОСОБА_6 зареєстрована належно, має відповідний номер та зберігається в матеріалах спадкової справи. Окрім того, державний нотаріус Восьмої запорізької державної нотаріальної контори 11 червня 2015 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначивши у постанові те, що підставою такої відмови є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а не те що ОСОБА_6 не прийняла спадщини після смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами ОСОБА_8 був забезпеченою людиною, отримував пенсію, яка виплачувалась йому в м. Запоріжжі, вів домашнє господарство, тримав корову, свиней.

ОСОБА_10 сама є теж пенсіонеркою, у неї на утриманні знаходиться неповнолітній внук, чоловік хворіє.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №6 від 14.03.2018 року після виписки із Хмельницької обласної лікарні з 24.07.2014 року до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у зв'язку із загальним важким станом, обумовленим онкологічним захворюванням, ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги менше однієї доби.

Спадкодавець, коли знаходився у лікарняному закладі, отримував відповідну допомогу та догляд, а отже позивачем не доведено потребу ОСОБА_8 у такій постійній допомозі саме від відповідачки ОСОБА_6

За таких обставин правові підстави для усунення ОСОБА_11 від права на спадкування не підтверджуються належними, достовірними доказами, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині теж є правильними.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які він обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2018 року.

Судді: Т.О. Янчук

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк