Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 521/19435/14-ц

провадження № 61-17523св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року у складі судді Жуган Л. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Дрішлюка А. І., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 77 500,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути кредит та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5 % річних, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах визначених договором у строк до

08 жовтня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 08 жовтня 2007 року укладений договір поруки № 147975, яким встановлена солідарна відповідальність боржника та поручителя.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «УкрСиббанк» остаточно просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі

142 137,20 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 17 липня 2015 року становить 3 125 126,11 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 73 695,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 1 620 326,71 грн; заборгованість за процентами у розмірі 45 140,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 992 487,63 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 16 268,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 357 683,61 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі

7 032,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 154 628,17 грн.

Крім того, позивач посилаючись на пункт 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» просив суд у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Також ПАТ «УкрСиббанк» просило суд у резолютивній частині рішення встановити спосіб та порядок його виконання, зокрема встановити, що виконання рішення здійснюється за курсом встановленим НБУ на день виконання рішення суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2007 року № 0 у загальному розмірі 142 137,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 3 333 302,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 73 695,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1 728 262,92 грн; заборгованості за процентами - 45 140,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1 058 601,05 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 16 268,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на

16 грудня 2015 року становить 381 510,29; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7 032,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 164 928,57 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмолено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором кредиту з останньої підлягає стягненню заборгованість за кредитом.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси

від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за відсутності в матеріалах справи графіку та відповідного розрахунку конкретної суми, яка підлягала щомісячному внесенню за тілом кредиту та за відсотками, суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У січні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що додатковою угодою до договору кредиту позичальнику надано відстрочку у поверненні кредиту у період з 09 червня 2009 року по 10 травня 2010 року, тому в зазначений період позичальник повинен сплачувати лише проценти нараховані на суму поточної заборгованості за кредитом. Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що банком подано позов до поручителя про солідарне стягнення заборгованості після спливу строку позовної давності не ґрунтується на законі, адже суд помилково ототожнює різні за змістом терміни «строк позовної давності» та «строк дії поруки». Також апеляційним судом витребувано докази, зокрема розрахунок заборгованості за період із листопада 2011 року по липень 2015 року, проте відповідно до приписів статті 143 ЦПК України 2004 року для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд повинен призначати експертизу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 27 квітня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У березні 2017 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновку суду апеляційної інстанцій, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 212-213 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту за № 0, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 77 500,00 доларів США та зобов'язалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5 % річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк

до 08 жовтня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08 жовтня

2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки

№ 147975, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Заборгованість ОСОБА_3 станом на 17 липня 2015 року складала

142 137,20 доларів США, що за курсом НБУ становить 3 333 302,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 73 695,81 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 728 262,92 грн; заборгованості за процентами -

45 140,39 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 058 601,05 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 16 268,19 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 381 510,29 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7 032,81 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 164 928,57 грн.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 08 жовтня 2022 року (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням ануїтетних платежів у розмірі 860,00 доларів США щомісяця до 08 числа кожного календарного місяця строку кредитування для основної заборгованості (пункт 1.2.2 договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 1.3 договору).

Так, ануїтетні платежі - це регулярні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме основного боргу і процентів, розраховується таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається.

Згідно з довідкою - розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17 липня

2015 року жодних платежів у рахунок погашення заборгованості з 28 липня 2011 року від позичальника не надходило, а останній платіж за тілом кредиту сплачений

09 червня 2009 року у сумі 35,41 доларів США та за процентами за користування кредитом - 13 травня 2011 року у сумі 100 доларів США. У свою чергу банк звернувся до суду із зазначеним позовом 04 листопада 2014 року, згідно із штампом на конверті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивачем не надано суду необхідні докази для ухвалення нового рішення у справі, тому судова колегія позбавлена можливості ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212?215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, із яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Вищевикладене свідчить про те, що підстави відмови у задоволенні позову, у зв'язку з відсутністю розрахунку та графіка погашення заборгованості, який є додатком до кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки умовами договору передбачено погашення кредитної заборгованості ануїтентними платежами у розмірі

860,00 доларів США щомісяця, а отже, апеляційний суд не позбавлений можливості здійснити прості математичні розрахунки заборгованості з метою визначення розміру заборгованості у відповідності до умов кредитного договору.

Крім того, суду апеляційної інстанції необхідно встановити час із якого повинен обраховуватись строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум та відповідно, чи є чинною порука, оскільки у разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язання (чи частини зобов'язання) у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову не можна вважати обґрунтованими і вважати, що у цій справі виконано завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції в силу своїх повноважень мав можливість усунути зазначені порушення норм процесуального права, проте в супереч положенням статті 303 ЦПК України 2004 року на надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законними та обґрунтованими і таким, що відповідає засадам цивільного судочинства, а отже, підлягає скасуванню.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик