Справа №442/3658/18
Провадження №2/442/1502/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,
за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом заступника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі: Дрогобицької міської ради, до ОСОБА_1, за участю третьої особи Комунального некомерційного підприємства „Дрогобицька міська лікарня № 1 Дрогобицької міської ради про відшкодування шкоди, завданої злочином,
До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся заступник Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі: Дрогобицької міської ради із позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ „Про прокуратуру, ст.ст. 4, 30, 56, 82, 175 ЦПК України стягнути з відповідача кошти, витрачені Комунальним некомерційним підприємством „Дрогобицька міська лікарня № 1 Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 на користь Дрогобицької міської ради у розмірі 6 902 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.Вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 22.11.2016 о 17 год. 50 хв. на ділянці дороги на вул. Стрийській в м. Дрогобичі Львівської області навпроти будинку № 206, керуючи автомобілем марки „ВАЗ 2101, з державним номерним знаком ВС 3285 ЕР, рухаючись в напрямку м. Стрий, всупереч вимогам чинних Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, а саме п. 1.5, згідно якого „Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 1.10, згідно якого „... небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого обєкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися...; п. 2.3, згідно якого „Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...; п. 12.3, згідно якого „У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди; п. 12.4, згідно якого „У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., їхала зі швидкістю 65-69 км/год, не стежила за дорожньою обстановкою, проявила неуважність та при виникненні небезпеки для руху, а саме виходу пішохода на проїзну частину дороги, не вжила заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка переходила дорогу зліва направо відносно руху автомобіля на відстані 1,1-1,6 м від нерегульованого пішохідного переходу. В результаті ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження: відкритий багатовідламковий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині з раною на передній поверхні гомілки; відкрита черепно-мозкова травма струс головного мозку; забійна рана тімяної ділянки справа; садна в ділянках обох колінних суглобів, в ділянках ІІ-го пальця правої китиці, ІІ-го та ІІІ-го пальців лівої китиці, на спинковій поверхні правої китиці; синці в ділянках правого стегна, які згідно висновку судово-медичного експерта № 701 від 08.12.2016 відносяться до тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в час виникнення.Таким чином вказує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначає, що за стаціонарне лікування в травматологічному відділенні нараховано 6902 грн витрат на лікування, у добровільному порядку обвинуваченою ОСОБА_1 кошти в сумі 6902 грн не відшкодовано. Наголошує, що витрати, які з вини ОСОБА_1 здійснені КНП „Дрогобицькою міською лікарнею № 1 Дрогобицької міської ради негативно впливають на фінансування х хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоровя та забезпечення повязаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів, в кримінальному провадженні позов прокурором не предявлявся. Враховуючи те, що відділом охорони здоровя ДМР не вживалися заходи претензійного характеру, що підтверджується листом № 664 від 18.05.2018, а прокурор, в силу вимог ст. 23 Закону України „Про прокуратуру здійснює представництво в суді законних інтересів держави, просить позов задовольнити.
Прокурор в судове засідання не зявився, подав клопотання, у якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Сторони в судове засідання не зявилися, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про слухання справи. За таких обставин суд визнав неявку сторін не поважною, провівши розгляд справи у їх відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що прокурор проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII представництво прокурором інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадян або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2018 pатверджено угоду від 28 березня 2018 року про визнання винуватості між прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_1: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28 березня 2018 року покарання у виді позбавленням волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обовязки періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; на підставі п. „в ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році звільнено ОСОБА_1 ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням; стягнено з ОСОБА_1 понесені в кримінальному провадженні на користь держави витрати за проведення експертиз: № 5845 від 29.03.2017 в сумі 3 961,60 грн, № 5847 від 27.01.2017 в сумі 2 202,00 грн, № 5846 від 27.01.2017 в сумі 1 761,60 грн, № 3140 від 06.09.2017 в сумі 4 952,00 грн.
Згідно листа від 18.05.2018 № 664 КНП „Дрогобицька міська лікарня № 1 Дрогобицької міської ради не сплачена сума витрат на стаціонарне лікування в травматологічному відділені КНП „ДМЛ № 1 ДМР ОСОБА_2 засудженою ОСОБА_1 в добровільному порядку;не вживалися заходи претензійного характеру КНП „ДМЛ № 1 ДМР до засудженого з приводу відшкодування збитків заподіяних внаслідок кримінального правопорушення на стаціонарне лікування потерпілого; просять вжити заходів щодо організації юридичного супроводу у вказаній справі по представленню інтересів КНП „ДМЛ№ 1 ДМР, оскільки в штаті КНП „Дрогобицька міська лікарня № 1 ДМР відсутній спеціаліст в галузі права.
Відповідно до ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч. 3 ст. 1206 ЦК України).
Відповідно до розяснень, даних у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат від 07.07.1995 № 11 питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з „Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 (далі Порядок).
Згідно п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.
Згідно п. 4 вказаного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.
Відповідно до ст. 18 Закону України „Основи Законодавства України про охорону здоровя фінансування охорони здоровя здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.
Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід спеціального фонду Державного фонду України в сумі 1 762 грн 00 к.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 кошти, витрачені Комунальним некомерційним підприємством „Дрогобицька міська лікарня № 1 Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 на користь Дрогобицької міської ради у розмірі 6 902 (шість тисяч девятсот два) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід спеціального фонду Державного бюджету України 1 762 (одна тисяча шістсот) грн 00 к. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.С. Кучаковський