Справа № 363/1769/17 Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/881/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 8 25.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, третя особа: Державне підприємство «Димерське лісове господарство», ОСОБА_28 про визнання недійсними розпорядження та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

У С Т А Н О В И Л А :

у травні 2017 року першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що прокуратурою Київської області на території Глібівської сільської ради Вишгородського району виявлені порушення вимог земельного законодавства при вилученні з постійного користування державного підприємства «Димерське лісове господарство» земельних ділянок лісогосподарського призначення, зміни цільового призначення та подальшу передачу їх у власність громадянам. Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 24.05.2013 року №189 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок 27-ми громадянам України (згідно з додатком) для індивідуального дачного будівництва у власність на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області» затверджено проект землеустрою та передано 27-ми громадянам безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 2,6900 га. для індивідуального дачного будівництва на території Глібівської сільської ради Вишгородського району.

На підставі зазначеного розпорядження у приватну власність земельні ділянки отримали: ОСОБА_25 площею 0,095 га. з кадастровим номером НОМЕР_1; ОСОБА_22 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_2; ОСОБА_23 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_3; ОСОБА_21 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_4; ОСОБА_16 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_5; ОСОБА_19 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_6; ОСОБА_24 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_7; ОСОБА_17 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_8; ОСОБА_18 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_9; ОСОБА_28 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_10; ОСОБА_29 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_11; ОСОБА_27 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_12; ОСОБА_30 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_13; ОСОБА_26 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_14; ОСОБА_20 площею 0,095 га. з кадастровим номером НОМЕР_15; ОСОБА_2 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_16; ОСОБА_12 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_17; ОСОБА_11 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_18; ОСОБА_31 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_19; ОСОБА_3 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_20; ОСОБА_4 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_21; ОСОБА_10 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_22; ОСОБА_5 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_23; ОСОБА_7 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_24; ОСОБА_6 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_25; ОСОБА_9 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_26; ОСОБА_8 площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_27.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_28 на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2013 року №2604 відчужив земельну ділянку площею 0,1 га. з кадастровим номером НОМЕР_10 на користь ОСОБА_23

Перший заступник прокурора Київської області зазначав, що розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 24.05.2013 року №189 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок 27-ми громадянам України для індивідуального дачного будівництва у власність на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області» прийнято з порушенням вимог закону, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено без додержання законодавства. Оскільки, вилучення земельних лісових ділянок відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Крім того, для вилучення лісових ділянок та зміни цільового призначення обов'язковою підставою є погодження Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, що також не дотримано.

Крім того, виділені земельні ділянки площею 2,6900 га. для індивідуального дачного будівництва належать на праві користування Кам'янському лісництву ДП «Димерське лісове господарства», що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, згідно з якими спірна лісова ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Дані обставини також підтверджуються рішенням господарського суду Київської області від 18.07.2014 року у справі №13/081-09/17 за позовом прокурора Вишгородського району в інтересах держави в особі ДП «Димерське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації та ТОВ «Мета К» про визнання недійсним розпорядження та договору оренди земельної ділянки. Даним рішенням встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 17.07.2007 року №544, всупереч вимогам статей 20, 116, 149, 186 Земельного кодексу України, ст.17 Лісового кодексу України, відведено в оренду ТОВ «Мета К» земельну ділянку площею 4,5 га. на території Глібівської сільської ради Вишгородського районну за рахунок земель лісового фонду Кам'янського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» (квартал 86, виділ 2, 3, 4, 16, 17).

Спірні лісові ділянки, які відведено у приватну власність на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 24.05.2013 року №189 також знаходяться у кварталі 86, виділ 2, 3, 4, 16, 17 Кам'янського лісництва ДП «Димерське лісове господарство».

Враховуючи вищевикладене прокурор просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надані прокурором докази не підтверджують заявлені позовні вимоги, що не дає змоги ідентифікувати спірні земельні ділянки, як землі лісогосподарського призначення. Вважає, що судом не надано належної правової оцінки долученому до матеріалів справи проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерській лісгосп» 2007 року, планово-картографічним матеріалам, а саме викопіюванням з планшету № 6, плану лісонасаджень Кам'янського лісництва Димерського держлісгоспу, які в повній мірі підтверджують факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням господарського суду Київської області від 18.07.2014 року у справі № 13/081-09/17 за позовом прокурора Вишгородського району в інтересах держави в особі ДП «Димерське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації та ТОВ «Мета К» про визнання недійсними розпорядження та договору оренди земельної ділянки. Зокрема, судом у вказані справі встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 17.07.2007 року №544, всупереч вимогам ст.ст. 20, 116, 149, 186 Земельного кодексу України, ст. 17 Лісового кодексу України, відведено в оренду ТОВ «Мета К» земельну ділянку площею 4,5 га на території Глібівської сільської ради Вишгородського району за рахунок земель лісового фонду Кам'янського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» (квартал 86, виділи 2,3,4,16,17).

05.02.2018 року на адресу апеляційного суду Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника 13-ти відповідачів - ОСОБА_32, в якому представник заперечує проти задоволення апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Серед іншого у поданому відзиві представник відповідачів зазначає, що вважає подані прокурором докази на підтвердження належності спірних земельних ділянок до земель лісу неналежними доказами, які не доводять позовних вимог прокурора. Зазначає також, що в даному випадку первісне безвідплатне відчуження майна здійснене державою шляхом прийняття рішень державними органами, тобто внаслідок реалізації волі держави на розпорядження державною власністю. При вирішенні подібних спорів судам слід керуватися не лише національним законодавством, а й практикою застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейським Судом з прав людини, яким було зроблено висновок про те, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази неправомірної поведінки відповідачів - фізичних осіб під час приватизації земельних ділянок та укладення договору купівлі-продажу. Крім того, вказує, що окремою підставою для відмови в задоволенні позову прокурора є пропуск ним строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачами у справі. Державі в особі Кабінету Міністрів України та утвореним ним органам, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної лади, місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення.

В судовому засідання по розгляду апеляційної скарги, прокурор та представник ДП «Димерське лісове господарство» підтримали її доводи, просили задовольнити скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, поданий в інтересах Кабінету міністрів України в повному обсязі.

Представник відповідача - Вишгородської районної адміністрації Київської області проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_33 - адвокат ОСОБА_34 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Решта відповідачів в судове засідання не з'явилися. Судом апеляційної інстанції було вжито заходи для їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, шляхом неодноразового направлення судових повісток.

Колегія суддів визнала можливим розглядати справу за відсутності відповідачів, що не з'явились, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 24.10.2013 року №189 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок 27-ми громадянам України (згідно з додатком) для індивідуального дачного будівництва у власність на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області» розглянувши клопотання директора МКБП «Георад» ОСОБА_35 від 23.04.2013 року №7-14/1409 та проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 27-ми громадянам України (згідно з додатком) для індивідуального дачного будівництва та власність загальною площею 2,6900 га. на тетиротії Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений на підставі розпорядження Вишгородської райдержадміністрації від 17.12.2012 року №3008, враховуючи позитивні висновки відділу Держземагенства у Вишгородському районі Київської області від 20.12.2012 року №338, відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури від 28.12.2012 року №4525, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 27-ми громадянам України (згідно з додатком) для індивідуального дачного будівництва у власність загальною площею 2,6900 га. на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений МКБП «Георад». Передано 27-ми громадянам України (згідно з додатком) безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 2,6900 га. для індивідуального дачного будівництва на території Глібівськї сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Відділ Держземагенства у Вишгородському районі Київської області зобов'язано внести відповідні зміни до державного земельного кадастру та забезпечити зберігання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Як вбачається з додатку до розпорядження від 24.05.2013 року №189, відведено земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва у власність на території Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області, 27-ми громадянам, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 21.06.2013 року та 25.06.2013 року відповідачі по справі зареєстрували право приватної власності на спірні земельні ділянки.

Прокуратурою Київської області 08.02.2017 року отримано відповідь від Державного підприємства «Димерське лісове господарство» за результатами розгляду листа, з якого вбачається, що ДП «Димерське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки Кам'янського лісництва в кварталі 86 виділ 2, 3, 4, 16, 17 площею 4,6 га., яка знаходиться у власності держави, що підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Київської області (Кам'янське лісництво), розробленим Українською лісовпорядною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання в 2007 році. Крім того, з даного листа вбачається, що ДП «Димерське лісове господарство» не здійснювало/не надавало будь-яких погоджень на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення з кадастровими номерами НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12; НОМЕР_13; НОМЕР_14; НОМЕР_15; НОМЕР_16; НОМЕР_17; НОМЕР_18; НОМЕР_19; НОМЕР_20; НОМЕР_21; НОМЕР_22; НОМЕР_23; НОМЕР_24; НОМЕР_25; НОМЕР_26; НОМЕР_27.

Листом від 06.02.2017 року №04-36/211 Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, на виконання доручення прокуратури Київської області від 03.02.2017 року №05/1-309, щодо надання інформації та копії відповідних документів погодження на вилучення та зміни цільового призначення земельних ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12; НОМЕР_13; НОМЕР_14; НОМЕР_15; НОМЕР_16; НОМЕР_17; НОМЕР_18; НОМЕР_19; НОМЕР_20; НОМЕР_21; НОМЕР_22; НОМЕР_23; НОМЕР_24; НОМЕР_25; НОМЕР_26; НОМЕР_27, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства повідомило наступне. За інформацією ДП «Київське ЛНДС» земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами не розташовуються на землях лісогосподарського призначення підприємства у відповідності до матеріалів лісовпорядкування ВО «Укрдержліспроект» 2014 року. Земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами розташовуються на землях лісогосподарського призначення, які знаходяться в постійному користуванні ДП «Димерський лісгосп» (Кам'янське лісництво квартал 86 виділ 2, 3, 4, 16, 17 загальною площею 4,6 га.) у відповідності до матеріалів лісовпорядкування ВО «Укрдержліспроект» 2014 року. Крім того, управління та постійний лісокористувач ДП «Димерський лісгосп» не надавали погодження на вилучення і змін цільового призначення на земельні ділянки із вищевказаними кадастровими номерами, які розташовані в адміністративних межах Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

З фрагменту кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів Кам'янського лісництва ДП «Димерський лісгосп», який наданий ВО «Укрдержліспроект» за матеріалами лісовпорядкування 2014 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12; НОМЕР_13; НОМЕР_14; НОМЕР_15; НОМЕР_16; НОМЕР_17; НОМЕР_18; НОМЕР_19; НОМЕР_20; НОМЕР_21; НОМЕР_22; НОМЕР_23; НОМЕР_24; НОМЕР_25; НОМЕР_26; НОМЕР_27 розташовані на території ДП «Димерський лісгосп», квартал 86.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.07.2014 року позов прокурора Вишгородського району в інтересах держави в особі Державного підприємства «Димерьське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації, ТОВ «Мета К» про визнання недійсним розпорядження та укладеного на його підставі договору - задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Вишгородської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Мета К» під існуючу базу відпочинку на території Глібівської сільської ради» №544 від 17.07.2007 року. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 18.07.2007 року, укладений між Вишгородською районною державною адміністрацією та ТОВ «Мета К» і зареєстрований у Вишгородському районному відділі №11 КРФ УДЗК у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди 08.08.2007 року за №2.

З вищевказаного рішення суду вбачається, що предметом спору являлась земельна ділянка, яка знаходиться на території Глібівської сільської ради (за межами населеного пункту), вилучена у заводу «Побутрадіотехніка» площею 4,5 га.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка належала до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні лісгоспу, а також не встановлено порушення відповідачами принципу законності при передачі та набутті у власність спірної земельної ділянки.

Судова колегія не може повною мірою погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 року № 848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів України за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п.1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор в обґрунтування заявлених вимог посилався серед іншого на долучений до матеріалів справи проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» 2007 року, а також планово-картографічні матеріали, зокрема - викопіювання з планшету № 6, плану лісонасаджень Кам'янського лісництва Димерського держлісгоспу, із сукупної оцінки яких вбачається, що спірні земельні ділянки, передані у власність 27-ми громадянам фактично накладаються на землі 86 кварталу Кам'янського лісництва ДП «Димерський лісгосп».

Також, відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерське лісове господарство» 2007 року (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків), спірні земельні ділянки є ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та мають наступні таксаційні характеристики:

Виділ 2: площа 2 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 73 року (на момент передачі у приватну власність громадян), середня висота - 24 м., середній діаметр - 26 см., запас на 1 га - 370 метрів кубічних;

Виділ 3: площа 1,3 га, склад 10 сосни звичайної, вік 70 років, середня висота 22 метри, середній діаметр 26 см., запас на 1 га - 319 метрів кубічних;

Виділ 4: площа- 0,5 га, склад 10 сосни звичайної, вік 123 роки, середня висота 24 метри, середній діаметр 42 см., запас на 1 га - 153 метрів кубічних;

Виділ 16: площа- 1,9 га, склад 10 сосни звичайної, вік 122 роки, середня висота 23 метри, середній діаметр 36 см., запас на 1 га - 132 метрів кубічних;

Виділ 17: площа 0,6 га, склад - піски.

Крім того, за інформацією Українського державного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 10.02.2017 року № 72, земельні ділянки, надані у власність 27 громадянам розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 24.05.2013 року № 189, відповідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року відносяться до лісів Кам'янського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» і накладаються на виділи 3, 4, 5,6 кварталу 86 вказаного лісництва.

Також, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відхилення судом першої інстанції рішення Господарського суду Київської області від 18.07.2014 року у справі № 13/081-09/17 за позовом прокурора Вишгородського району в інтересах держави в особі ДП «Димерське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації та ТОВ «МетаК» про визнання недійсним розпорядження та договору оренди земельної ділянки.

Зокрема, господарським судом у вказаній справі встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 17.07.2007 року № 544, всупереч вимогам ст. ст. 20, 116, 149, 186 Земельного кодексу України, ст. 17 Лісового кодексу України, відведено в оренду ТОВ «Мета К» земельну ділянку площею 4,5 га на території Глібівської сільської ради Вишгородського району за рахунок земель лісового фонду Камянського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» (квартал 86, виділ 2,3,4, 16, 17).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінюючи в сукупності зазначені докази, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що право користування Кам'янського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» лісами площею 2, 6900 га підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, згідно з якими спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Частиною 3 ст.142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (п.2 ст. 149 Земельного кодексу України).

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що встановлена законом процедура отримання згоди власника та землекористувача на вилучення або відчуження земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої їм у постійне користування підприємству, є обов'язковою.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих погодження на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування Державне підприємство "Димерське лісове господарство".

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора, які підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки можливість передачі у приватну власність земель лісового фонду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд законом не передбачена.

Отже, встановлене рішенням суду незаконне виділення 27 громадянам спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель лісогосподарського призначення, у свою чергу свідчить про її незаконне вибуття із володіння держави.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані норми закону уваги не звернув, дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість вимог позивача.

В той же час, визнаючи позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області законними та обґрунтованими, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якого заявлено в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 226-233).

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст.57 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст.56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15).

У даній справі першим заступником прокурора Київської області пред'явлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Відповідно до ст.13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель, викуп земельних ділянок для суспільних потреб у порядку, визначеному законом, координація проведення земельної реформи розроблення і забезпечення виконання, загальнодержавних програм використання та охорони земель; організація ведення державного земельного кадастру, державного контролю за використанням і охороною земель та здійснення землеустрою, встановлення порядку проведення моніторингу земель, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Держава здійснює повноваження власника землі через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що відведення спірної земельної ділянки відбулося на підставі рішення органу місцевого самоврядування - Гостомельської селищної ради Київської області. При цьому підготовка цього рішення, виготовлення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його затвердження, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно ст.9 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1958 була утворена в складі Державного комітету по земельних ресурсах та є органом виконавчої влади.

Таким чином, державі в особі Кабінету Міністрів України та утвореним ним органам, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення.

Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту.

Тобто, Кабінет Міністрів України в силу наділених повноважень через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин, що здійснюють контролю за використанням та охороною земель, міг довідатися про порушене право з моменту прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією оспорюваного розпорядження - 24.05.2013 року.

Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, третя особа: Державне підприємство «Димерське лісове господарство», ОСОБА_28 про визнання недійсними розпорядження та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Приходько К.П.

Сліпченко О.І.