Справа № 454/2250/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/136/18
Головуючий у 1 інстанції Адамович М. Я.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуюча Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області у складі судді Адамовича М.Я., ухвалене 31 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Апеляційного суду Львівської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.06.2015 року відмовлено у задоволенні його позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 24.06.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24.06.2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 вважає, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року по справі №461/6113/15-ц порушено його права, гарантовані ст.ст.8,40,55,56 Конституції України, оскільки таке є незаконним і спричинило йому моральну шкоду.

З наведених підстав ОСОБА_1 просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями колегії суддів Апеляційного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалами Сокальського районного суду Львівської області від 25.08.2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині вимог до Апеляційного суду Львівської області (а.с.12), а в частині вимог ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди провадження відкрито (а.с.13).

У зв'язку із поданням ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25.08.2016 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині вимог до Апеляційного суду Львівської області, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.11.2016 року визначено підсудність справи за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Івано-Франківської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - Апеляційному суду Івано-Франківської області (а.с.29).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківсьої області від 13.12.2016 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25.08.2016 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині вимог до Апеляційного суду Львівської області - залишено без змін (а.с.49-50).

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25.08.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківсьої області від 13.12.2016 року залишено без змін.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31.01.2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за безпідставністю (а.с.89).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.08.2018 року провадження у справі закрито, а справу направлено за підсудністю до апеляційного суду Івано-Франківської області.

На рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а.с.90-98), в якій посилається на порушення судом вимог матеріального, процесуального права та неповне з'ясування обставин справи.

Апелянт зазначив, що оскаржуване рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31.01.2017 року на підставі ст.ст. 8,22,40,55,56,124,129 Конституції України є незаконним, оскільки не грунтується на всебічному і повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України сторонами не подавався.

Ухвалами Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2018 року та 27 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року призначено до розгляду в Апеляційному суду Івано-Франківської області.

Згідно до абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 454/2250/16-ц 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В силу дії ч.1 ст.351 ЦПК України, судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі вищенаведених положень законодавства апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року підлягає розгляду Івано-Франківським апеляційним судом.

В засідання апеляційного суду апеляційного суду сторони не з»явилися.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із позовом до Апеляційного суду Львівської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

При цьому, як на підставу своїх вимог, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що відповідач - Апеляційний суд Львівської області, переглядаючи справу в апеляційному порядку своїм рішенням від 12.10.2015 року неправомірно відмовив йому у задоволенні позову, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24.06.2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 вважає, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року по справі №461/6113/15-ц порушено його права, гарантовані ст.ст.8,40,55,56 Конституції України, внаслідок чого незаконними діями колегії суддів Апеляційного суду Львівської області йому було завдано моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено спричинення шкоди та відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції обгрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

На підставі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п.5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, обов'язковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювача такої шкоди. Разом з цим, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належно оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями колегії суддів Апеляційного суду Львівської області та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку обставинам, на які посилається позивач та доводам щодо спричинення моральної шкоди внаслідок існування таких обставин. Апеляційна скарга не містить доводів, які такий висновок суду спростовують.

Враховуючи те, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12.10.2018 року.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.