Справа № 359/4894/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/402/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв
Категорія 48 16.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 14 листопада 2003 року та зареєстрований виконкомом Головурівської сільської ради Бориспільського району Київській області, актовий запис № 9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2003 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей. Спільне життя у сторін не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення господарства. Позивач переконана, що примирення між нею та відповідачем неможливе.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він прагне зберегти сім'ю. Судом не враховано той факт, що сторони прожили у шлюбі 14 років, від якого мають двох малолітніх дітей. В оскаржуваному рішенні суд не зазначив конкретних причин, на підставі яких прийшов до висновку про розірвання шлюбу та руйнування сім'ї. Позивач не надав доказів неможливості збереження сім'ї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7,8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може жити однією сім'єю з відповідачем та не бажає відновлювати відносини. Подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що з 14 листопада 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що збереження сім'ї та проживання з відповідачем однією сім'єю буде суперечити їхнім інтересам, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння та довіра, а також вони мають різні погляди на життя.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що він прагне зберегти сім'ю та судом не враховано той факт, що сторони проживають у шлюбі тривалий час та мають від шлюбу двох малолітніх дітей.

Однак, згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд не вжив заходів для примирення подружжя та не визначив відповідного строку.

Разом з тим, як вбачається з журналу судового засідання від 11 жовтня 2017 року, суд першої інстанції надавав подружжю строк на примирення до 15 листопада 2017 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач пред'явила позов про розірвання шлюбу у червні 2017 року, а оскаржуване рішення було ухвалено у листопаді 2017 року. Тобто, з моменту подачі позову пройшло майже п'ять місяців. Протягом зазначеного часу у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення з позивачем. Крім того, у подружжя був також час на примирення з моменту ухвалення рішення у справі судом першої інстанції до 16 січня 2018 року, тобто до розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.