Справа № 521/4145/17
Провадження № 2/522/6747/18
22 жовтня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси у складі :
головуючого судді - Абухін Р.Д.
за участю секретаря - Фуцур Н.В.
розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 « про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою»,-
Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму по відшкодуванню шкоди в порядку регресу в розмірі 7 945,60 грн. та стягнути суму сплаченого судового збору .
У судове засідання сторони не зявились.
Представник позивача надав до суду клопотання в якому просив справу розглянути без його участі, позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість прибуття в судове засідання не повідомив.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступне.
21.01.2016 року сталося ДТП за участю автомобілів «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Тойота» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року (справа №522/2474/16-п) ОСОБА_1 визнано винним у скоєні вказаного ДТП.
22 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Тойота», державний № НОМЕР_2, застраховано у СК «Альфа страхування», за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ 2047743.
Згідно даного полісу, 14.07.2016 року, 9 980, 25 грн. було сплачено СК «Альфа страхування» на рахунок позивача.
Отже сума яка покладається на відповідача становить: 17 925 (сімнадцять тисяч девятсот двадцять пять) грн. 85 коп. - 9 980 (девять тисяч девятсот вісімдесят) грн. 25 коп. = 7 945 (сім тисяч девятсот сорок пять) грн. 60 коп..
Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає.
Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі.
Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст. ст.. 1, 2, 11, 23, 979, 990, 1166, 1187, 1191 ЦК України, 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 128, 130, 133, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 280-282, 354, ЦПК України; ст.ст.; Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд -
Позов Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 « про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою» задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Абухін Р.Д.