ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7711/16Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/4817/56/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 607/7711/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., повний текст якого складено 30 липня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 15 квітня 2013 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продав ОСОБА_3, як фізичній особі, 100% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антін», розташованого в с.Жеребки, Підволочиського району Тернопільської області за 3 200 000.00 грн., що на той час було еквівалентно 400 000.00 доларів США.

На момент укладення договору відповідачем було сплачено позивачу 100 000.00 доларів США, що було еквівалентом 800 000.00 грн., а решту суми - 2 400 000.00 грн., що в еквіваленті становило 300 000.00 доларів США, відповідач зобов'язувався сплатити до 15 квітня 2015 року.

Вказаний перший платіж, зроблений відповідачем у валюті США, свідчить про те, що вони однаково розуміли умови укладеного між ними договору, тобто при знеціненні гривні відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу загалом 300 000.00 доларів США. Аналогічно, при знеціненні долара США зобов'язаний був сплатити 2 400 000.00 грн., що забезпечило б повернення позивачу такої ж суми грошових коштів, за яку він продав відповідачу свою частку в даному товаристві.

Посилаючись на те, що до 15 квітня 2015 року відповідач не сплатив позивачу жодних коштів на виконання взятого ним зобов'язання, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 4 821 041.41 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Антін» від 15 квітня 2013 року та 181 874.16 грн. - 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Антін» від 15 квітня 2013 року за період 16 квітня 2015 року по 18 липня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 6890 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази, що вказують про сплату ОСОБА_3 коштів на виконання умов договору на суму 1992375 грн., зокрема, квитанції:

- № 8981307 від 28 квітня 2014 року на суму 400 000.00 грн.;

- № 8987387 від 29 квітня 2014 року на суму 790 000.00 грн.;

- № 10959341 від 01 квітня 2015 року на суму 260 000.00 грн.;

- № 11027927 від 30 квітня 2015 року на суму 228 000.00 грн.;

- № 19856247 від 14 травня 2016 року на суму 314 375.00 грн.

Судом не надано оцінки тому, що у всіх вищевказаних квитанціях у графі призначення платежу вказано "До вкладу договору від ОСОБА_3" та вказаний і.п.н. ОСОБА_3 -НОМЕР_1; у графі "платник" здійснено підпис «Бойко»; що оригінали вказаних квитанцій наявні саме у нього; що 01 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року та 14 травня 2016 року (у дати здійснення вказаних операцій), позивач не був на території України, а тому не міг здійснювати вказані операції.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Також пояснив, що зобов"язання сторін за договором купівлі-продажу частки ТОВ "Антін" від 15 квітня 2003 року припинилися в зв"язку із новацією боргу в позикове зобов"язання, згідно договору позики грошей від 15 квітня 2003 року. Крім цього, факт належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов"язань перед ОСОБА_4 також підтверджується даними, які містяться в протоколах допитів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 через відділення "А-Банку".

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснив, що сторони не оформляли новацію боргу в порядку, визначеному ст.1053 ЦК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Задовільняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не виконано в повному обсязі свої зобов"язання за договором про купівлю-продаж 100% частки статутного капіталу ТзОВ «Антін» від 15 квітня 29013 року.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

15 квітня 2013 року між учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Антін» громадянином Німеччини ОСОБА_4 (Продавець) та громадянином України ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антін» .

Згідно пункту 5 даного договору, продаж громадянином ОСОБА_4 належної йому частки статутного капіталу товариства за домовленістю сторін вчинено на суму 3 200 000.00 (три мільйони двісті тисяч) гривень 00 копійок, що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Тернополя є еквівалентом суми 400 000.00 (чотириста тисяч) доларів США 00 центів, з яких 800 000.00 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, що в еквіваленті становить 100 000.00 (сто тисяч) доларів США, сплачені Покупцем Продавцю в день підписання цього договору, а решту суми - 2 400 000.00 (два мільйони чотириста тисяч) гривень, що в еквіваленті становить 300 000.00 (триста тисяч) доларів США будуть сплачені Покупцем Продавцю до 15 квітня 2015 року.

На копії договору купівлі-продажу статутного капіталу від 15 квітня 2013 року здійснено наступні записи:

«15.04.2013 року ОСОБА_4 прийняв 100000 доларів США»;

«28.04.2014 року прийняв 1200000 грн.»

Поряд із вказаними записами мітяться підписи позивача.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що крім 100 000 доларів США, отримання яких визнається позивачем, відповідачем 24 квітня 2014 року було сплачено позивачу ще 1 200 000.00 грн., про що свідчить здійснення запису на копії договору та підпис позивача.

Також, отримання вказаних коштів в суді апеляційної інстанції визнав представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2

Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 28 квітня 2014 року встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 доларів США - 1135.7246 грн.

Виходячи із наведеного, 28 квітня 2014 року позивач отримав кошти в сумі 1 200 000.00 грн., що в еквіваленті становить 105 659.41 доларів США.

Станом на 28 квітня 2014 року сума неповернутих відповідачем позивачу коштів за договором становила 194 340.59 доларів США (300 000.00 доларів США - 105 659.41 доларів США = 194 340.59 доларів США).

Відповідно до службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 18 липня 2016 року (дату звернення позивача з позовом до суду) встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 доларів США - 2480.7177 грн.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч.1 ст.625 ЦК України).

Із змісту ч.2 ст.192 ЦК України вбачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що стягненню з відповідача в користь позивача підлягає основна сума боргу в розмірі 194 340.59 доларів США, що в еквіваленті становить 4 821 041.41 грн.

Крім цього, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 3% річних від суми 4 821 041.41 грн. становить: 4 821 041.41 грн. х 3% / 100% = 144 631.24 грн. в рік. За 1 день = 144631.24 / 365 = 396.24 грн. в день. Періодом прострочки є період з 16 квітня 2015 року по 18 липня 2016 року, що становить 459 днів. 459 днів х 396.24 грн. = 181 874.16 грн. Отже, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу частки статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Антін» від 15 квітня 2013 за період із 16 квітня 2015 року по 18 липня 2016 року становить 181 874.16 грн.

Колегія суддів не погоджується із посиланнями апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги докази (квитанції), що вказують про сплату ОСОБА_3 коштів на виконання умов договору на суму 1 992 375 грн., а саме:

- № 8981307 від 28 квітня 2014 року на суму 400 000.00 грн.;

- № 8987387 від 29 квітня 2014 року на суму 790 000.00 грн.;

- № 10959341 від 01 квітня 2015 року на суму 260 000.00 грн.;

- № 11027927 від 30 квітня 2015 року на суму 228 000.00 грн.;

- № 19856247 від 14 травня 2016 року на суму 314 375.00 грн.

На вказаних квитанціях платником зазначений «Ціммер Антон Вільгельмович», а тому такі квитанції не можуть вважатись належним доказом того факту, що кошти за вказаними квитанціями сплачені відповідачем ОСОБА_3 в рахунок виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Антін» від 15 квітня 2013 року.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018 року задоволено клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у ПАТ «Акцент-Банк» інформацію про те, чи проводилися ПАТ «Акцент-Банк» операції з перерахування коштів згідно вищевказаних квитанцій.

27 вересня 2018 року на адресу апеляційного суду електронною поштою ПАТ «Акцент-Банк» надано відповідь про те, що операції за вказаними квитанціями банком не проводились (т.2 а.с.110).

Крім цього, 13 грудня 2017 року ПАТ «Акцент-Банк» на запит апеляційного суду надано інформацію про те, що загальний вигляд квитанцій не відповідає формі квитанцій, затверджених у ПАТ "А-Банк" у відповідності з вимогами Постанови НБУ №174 від 01 червня 2011 року "Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні" (п.2 розділ ІV). Операції з готівкою зазначених у квитанціях, які додані до запиту, у програмних комплексах ПАТ "А-Банк" відсутні, рух коштів не здійснювався, заяви на переказ готівки відсутні (т.1 а.с.248).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги надані відповідачем квитанції як доказ належного виконання ним своїх зобов»язань перед ОСОБА_4 згідно договору від 15 квітня 2013 року.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника апелянта на те, що банком надано інформацію лише на електронну адресу суду та не надіслано відповідні листи поштою, а тому вона не може вважатися допустимим доказом, оскільки дані листи підготовлені на офіційні запити суду, підписані уповноваженими особами банку, зареєстровані у встановленому порядку та надіслані з офіційної електронної адреси банку на електронну адресу суду, в зв"язку із чим в суду не виникає сумнівів з приводу правильності викладеної в них інформації.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом при визначенні гривневого еквіваленту суми, яка підлягає стягненню з відповідача безпідставно застосовано офіційний курс НБУ, а не середній курс продажу доларів США приватним особам комерційними банками м.Тернополя, як передбачено п.5 Договору, оскільки вказана обставина не є істотною та не впливає на правильність висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Крім цього, у відповідності до Порядку встановлення і використання офіційного обмінного курсу гривні до іноземних валют, затвердженого постановою Правління НБУ №128 від 30 березня 1998 року, комерційні банки встановлюють курс національної валюти у відповідності до офіційного курсу НБУ.

Жодного альтернативного розрахунку заборгованості, з посиланням на середній курс продажу доларів США приватним особам комерційними банками м.Тернополя, відповідачем суду не представлено.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання представника апелянта на те, що між сторонами відбулася новація боргу, що виник із договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 15 квітня 2013 року, в позикове зобов"язання, виходячи із наступного.

В обґрунтування даних посилань представник апелянта посилається на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в день укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Антін" також було підписано договір позики грошей, згідно умов якого ОСОБА_4 ніби-то позичив ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2400000 грн. на термін до 15 квітня 2015 року, хоча фактично вказані в даному договорі грошові кошти не передавалися і даний договір за своєю суттю є новацією боргу за договором купівлі-продажу.

Однак, в договорі позики від 15 квітня 2013 року відсутні будь-які дані, що він укладається у відповідності до ст.1053 ЦК України з метою новації боргу ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Антін" від 15 квітня 2013 року, а також про припинення зобов"язань за цим договором на підставі ч.2 ст.604 ЦК України в результаті новації.

В договорі купівлі-продажу від 15 квітня 2013 року дійсно міститься рукописний текст наступного змісту: "Ми - сторони цього договору домовилися, що для забезпечення повного розрахунку в сумі 2400000 грн. (300000 дол. США) укласти на цю суму, тобто 2400000 грн. (300000 дол. США) договір позики грошей, та нотаріально посвідчити його. Сума боргу по цьому договору та по договору позики від 15.04.2013 року р/№ 1448, 1449 є одною і тою ж".

Під даним текстом містяться підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, у разі оспорення договору позики та підтвердження належними та допустимими доказами тієї обставини, що за даним договором фактично грошові кошти не передавалися, то може йти мова про його фіктивність або мнимість (в залежності від встановлених обставин), а не про новацію боргу за договором купівлі-продажу в позикове зобов"язання у відповідності до ст.1053 ЦК України.

Також колегія суддів не приймає до уваги дані, які містяться в протоколах допитів свідків ОСОБА_6 від 21 листопада 2017 року та ОСОБА_7 від 20 грудня 2017 року, здійсненні слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області в зв"язку із розслідуванням кримінального провадження №0000284, які надані апеляційному суду представником апелянта разом із додатковими поясненнями (обґрунтуваннями) до апеляційної скраги в підтвердження належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов"язань перед ОСОБА_4 шляхом перерахування коштів на рахунок останнього (т.2 а.с.72-73, 74-76), оскільки, на думку колегії суддів, факт належного виконання грошових зобов"язань за договором, який укладений у письмовій формі, не може підтверджуватися лише показами свідків.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року - залишити без змін.

Судові витрати залишити в межах, понесених сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 23 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи