Ухвала

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 756/205/15-ц

провадження № 61-6415 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
представник позивача-ОСОБА_7,
відповідач-Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк»,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Єврогазбанк» про стягнення заборгованості.

Встановив:

В грудні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_6 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Єврогазбанк») про стягнення заборгованості.

Позовна заява ОСОБА_6 мотивована тим, що 01 серпня 2013 року між представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та ПАТ «Єврогазбанк» було укладено договір оренди належного ОСОБА_6 на праві власності приміщення площею 115 кв. м на АДРЕСА_1. У зв'язку із систематичним порушенням орендарем ПАТ «Єврогазбанк» умов договору оренди, 10 жовтня 2014 року ОСОБА_6 повідомив відповідача про дострокову відмову від договору, однак відповідачем орендоване приміщення повернуто не було, заборгованості по орендній платі не сплачено, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

На підставі наведеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд зобов'язати ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку акцептувати ОСОБА_6 в особі ОСОБА_8 кредитором ПАТ «Єврогазбанк» на суму 59 601 грн 75 коп. та стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_8 заборгованість у розмірі 102 350 грн 75 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку акцептувати ОСОБА_6 в особі ОСОБА_8 кредитором ПАТ «Єврогазбанк» на суму 59 601 грн 75 коп. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_8 суму заборгованості в розмірі 161 951 грн 75 коп. та судовий збір у розмірі 1 619 грн 52 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим що відповідач належним чином не виконував умови договору оренди та додаткового договору в результаті чого виникла заборгованість зі сплати орендної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов'язано ПАТ «Єврогазбанк» акцептувати ОСОБА_6 кредитором ПАТ «Єврогазбанк» на суму 59 601 грн 75 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що задоволення вимог позову в спосіб вказаний судом першої інстанції, буде суперечити процедурі, визначеній спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 до ПАТ «Єврогазбанк» про стягнення заборгованості скасовано. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_6 заборгованість в розмірі 102 350 грн та судовий збір у розмірі 1 023 грн 50 коп.

У решті судові рішення у справі до суду касаційної інстанції не оскаржувалося та предметом перегляду касаційного суду не були (стаття 335 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року).

Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що оскільки банк як юридична особа не припинилася, то апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо сплати заборгованості по орендним платежам на користь позивача через запровадження процедури ліквідації банку з посиланням на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки дія цього закону на правовідносини між сторонами у справі не поширюється.

Ураховуючи, що судом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за договором оренди неправильно застосовані норми матеріального права, у справі не вимагається збирання чи додаткової оцінки доказів, обставини справи судом встановлені повно і правильно, то касаційний суд дійшов висновків, що рішення апеляційного суду в частині відмови в позові про стягнення орендних платежів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6, стягнення з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 102 350 грн та судового збору в розмірі 1 023 грн 50 коп.

У заяві про ухвалення додаткового рішення у справі № 756/205/15-ц, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 21 червня 2017 року, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить ухвалити у цій справі додаткове рішення суду, яким зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» перерахувати грошові кошти у розмірі 102 350 грн, які є заборгованістю, що виникла в ліквідаційній процедурі, на рахунок ОСОБА_6

Заява про ухвалення додаткового рішення у справі мотивована тим, що відповідач знаходиться на стадії ліквідації, а тому дії щодо стягнення коштів за рішенням касаційного суду мають виконуватись особою, уповноваженою на ліквідацію банку, однак в рішенні суду такі дії зазначені не були і це ускладнює його виконання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заява про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Такі самі вказівки щодо можливості ухвалення додаткового рішення у справі містилися в частині першій статті 220 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення касаційним судом рішення у справі та на час подання заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України (статті 220 ЦПК України 2004 року), слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України (частина перша статті 220 ЦПК України 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

У рішенні від 12 жовтня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ задовольнив позовні вимоги фізичної особи до банку про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, і в іншій частині позову спір касаційний суд не переглядав.

Водночас, у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі фізична особа просить зобов'язати не відповідача у справі за вимогами позову про стягнення заборгованості за договором оренди (уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк») перерахувати грошові кошти, які є заборгованістю, що виникла в ліквідаційній процедурі банку.

Тобто вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення є відмінними від вимог позову ОСОБА_8 та висновків, викладених в рішенні касаційного суду по суті вимог цього позову.

Отже, додаткове рішення у справі не може бути ухвалено, оскільки відсутні необхідні для цього умови, передбачені частиною першою статті 270 ЦПК України (частина перша статті 220 ЦПК України 2004 року).

Керуючись статтею 270, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Єврогазбанк» про стягнення заборгованості.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська