Провадження №2/523/4350/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті ОСОБА_1, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 62 в будинку № 76 по вулиці Героїв Оборони Одеси (ОСОБА_4) в місті ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, який є сином позивача, зареєстрований за вказаною адресою, проте більше року не проживає у зазначеній квартирі без поважних на те причин. Отже, позивач вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування житлом відповідно до ст. 405 ЦК України.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Представник позивача ОСОБА_1 направила на адресу суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не зявився. Судові повістки з зазначенням дати та часу розгляду справи направлялась належним чином.

З письмової згоди представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житлове приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Героїв оборони ОСОБА_1 (ОСОБА_4)АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 08 травня 2014 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 серпня 2017 року.

Згідно довідки від 17 липня 2018 року, виданої ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський», особистий рахунок за вказаною адресою відкрито на імя ОСОБА_2, а також, окрім нього, на даній житловій площі зареєстровані також його син - ОСОБА_3 та його внук - ОСОБА_5.

З наданого акту від 18 липня 2017 року, складеного і підписаного сусідами позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, підписи яких були посвідченні майстром дільниці № 3 ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський», вбачається, що за адресою: м. Одеса, вул. Героїв оборони ОСОБА_1 (ОСОБА_4)АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не проживає з лютого 2017 року.

В матеріалах справи наявна відповідь на запит від 19 липня 2018 року, відповідно до якої до Суворовського ВП в місті ОСОБА_1 ГУНП в Одеській області в період з січня 2017 року по теперішній час заяви ОСОБА_3 про усунення перешкод проживання за зазначеною вище адресою не надходило.

Право громадянина на житло гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до статті ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Зі сторони відповідача суду не надано жодних доказів, які б спростовували доводи, викладені позивачем.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. 9, 64, 156 ЖКК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 83, 89, 95, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Одеса, вул. Героїв оборони ОСОБА_1 (ОСОБА_4)АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 жовтня 2018 року.

Суддя