Справа №442/5394/18
Провадження №2/442/1880/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що він, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 25.11.2016р. Нещодавно йому стало відомо, що у відповідній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Відповідачі у зазначеній квартирі не проживають та не є членами його сім»ї. Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій просить слухати справу у його відсутності та без фіксування технічними засобами, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, не повідомивши причин, хоча були своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання через повідомлення на сайті суду. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається із Договору купівлі-продажу квартири від 25.11.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру під №5 у будинку №1 по вул.Малий Ринок у м.Дрогобичі, Львівської області; відповідно до даних, вказаних у правовстановлюючому документі та технічному паспорті, житлова площа квартири становить 15,2 кв.м., загальна площа квартири становить 31,9кв.м.

Як вбачається із ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2016р., сформованого приватним нотаріусом ОСОБА_5Я.( Дрогобицький районний нотаріальний округ), квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується Актами про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації за №6 від 21.02.2018р., від 06.06.2018р., складених комісією КП«Житлово-експлуатаційного об»єднання» Дрогобицької міської ради, згідно яких ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у кв.№5 будинку №1 по вул.Малий Ринок в м.Дрогобичі, Львівської області не проживають з 2014р. і по день обстеження; гр.ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані в даній квартирі, але ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей або речей повсякденного використання, які б належали останнім немає; даний факт підтвердили сусіди ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що позивачем ОСОБА_1 повністю погашено заборгованість по оплаті за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3, яка утворилася за період попереднього власника, зокрема: квитанція за оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій ( КП ЖЕО) за листопад 2016р.( кількість мешканців, що проживають - 1) складає 1742,13грн.; квитанція за оплату послуг КП «Дрогобичводоканал» - 1464,49грн., квитанція за оплату послуг КП «Комбінат міського господарства» -1345,07грн., квитанція за оплату послуг за електричну енергію (Дрогобицький РЕМ) 10219,44 грн., повторне підключення електроенергії 138,05грн.

Як зазначено в ст.13 ч.3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству, а тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виникнення права членів сім»ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім»ї на користування цим будинком (Висновок Верховного суду України, ухвала від 13.07.2011р., позиція спеціалізованого суду, ухвала Вищого спеціалізованого суду від 22.11.2012р. у справі №6-25981св12 та Ухвала Вищого спеціалізованого суду від 13.08.2014р. у справі №6-16366св14 ), а оскільки відповідачі не являються членами сім»ї позивача, визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, жодним чином не порушать їх прав.

Із припиненням права власності особи на житло втрачається й право користування членами його сімї таким жилим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.7 закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 30.06.2015 (справа №21-1438а15).

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у кв.№5 будинку №1 по вул.Малий Ринок в м.Дрогобичі, Львівської області не проживають з 2014р. і по день обстеження; ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останнім немає, що створює для позивача незручності, оскільки він додатково сплачує за зайвих осіб витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), тощо, відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354ЦПК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір», суд,-

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування квартирою №5 у житловому будинку №1, що знаходиться по вул.Малий Ринок у м.Дрогобичі, Львівської області.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.