ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/129/18 Справа № 213/1278/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Повим В.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 03 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"про стягнення моральної шкоди в розмірі 148 920 000 гривеньу зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він 11 років 02 місяці працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача, а саме: 07.09.1998 р. - 30.11.2009 р., учень машиніста млина, машиніст млина, слюсар черговий та з ремонту устаткування , ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

У вересні 2010 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №1701 промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (токсикопиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії.), фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

Висновком МСЕК від 06.10.2010 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % первинно.

Згідно висновку МСЕК від 04.11.2013 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково.

За висновком МСЕК від 12.12.2017 року позивачу збільшено відсоток втрати працездатності до 40%, встановлено 3 групу інвалідності з переоглядом в 2019 році.

У листопаді 2017 р. рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №1354 промислової медицини через прогресування ХОЗЛ йому було збільшено стадію хронічного обструктивного захворювання до третьої (токсикопиловий бронхіт 3 стадії, емфізема легень 3 стадії), група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН 3 ступеня. Хронічне легеневе серце, НК першої стадії.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-55-4-1433 від 05.07.2010 р. виданої Головним державним санітарним лікарем Інгулецького району м.Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах підвищених параметрів концентрації пилу, несприятливого мікроклімату, напруженості праці, важкості праці, шуму.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання №2 від 09.09.2010 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища:

а) пил: перебування в умовах шкідливої дії протягом &?а;87% змінного часу, концентрації пилу 3,7 мг/мЗ при ГДК 1,0 мг/мЗ.

б) вміст в повітрі робочої зони хімічних речовин: марганець мг/мЗ - 0,42 при ГДК 0,2.

Грубе порушення відповідачем протягом тривалого часу ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпПУ, призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п.16 акту розслідування ПЗ.

Через отримання професійного захворювання позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо його турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, іноді у стані спокою, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, щоденні приступи задухи, які знімаються інгалятором, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, загальна слабкість.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі - 30 000 (тридцять тисяч) грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПРАТ «ІНГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового, яким зменшити суму відшкодування позивачу моральної шкоди.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що позивачу 40% втрати професійної працездатності встановлено з повторним переоглядом, що на його думку свідчить про покращення стану його здоровя. Вказує, що у довідці МСЕК відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану. Вважає, що довідка МСЕК та Акт розслідування хронічного професійного захворювання не можуть бути взяті як незаперечний доказ заподіяння моральних страждань, оскільки довідка надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює Криворізьке відділення УВД ФСС України в Дніпропетровській області.

Окрім того, вважає, що у набутті позивачем професійного захворювання є і його вина, оскільки під час трудової діяльності він був обізнаний про те, що певні технологічні процеси мають шкідливі і небезпечні умови, які неможливо змінити через специфіку діяльності підприємства, однак свідомо обрав собі цю роботу, отримуючи за неї відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. Зазначає, що позивач ставив у першу чергу за приорітет матеріальну сторону життя, а не власне здоров»я. Посилаючись на судову практику з розгляду аналогічних справ, вказує на завищену судом суму моральної шкоди, а також акцентує увагу на тому, що у шкідливих умовах позивач працював не лише у відповідача, а і на ТОВ «Промремонт», тому моральна шкода повинна відшкодовуватися з урахуванням ступеня вини і іншого підприємства.

Відзив на апеляційну скаргу не надавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 07.09.1998 року по 12.11.1998 року учеником машиніста млина на РЗФ-2, з 12.11.1998 року по 08.12.2002 року машиністом млина на РЗФ-2, з 08.12.2002 року по 01.06.2009 року слюсарем черговим з ремонту устаткування на основній дільниці №1 ДФ, з 01.06.2009 року по 30.11.2009 року слюсарем черговим з ремонту устаткування в цеху поточних та капітальних ремонтів, з 01.12.2009 року по 30.11.2010 року слюсарем черговим з ремонту устаткування на виробничій дільниці з поточних ремонтів дробарного обладнання ТОВ ПРОМРЕМОНТ», 30.11.2010 року він був звільнений за станом здоров'я (а.с. 41-48), продовжує трудову діяльність і на цей час.

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання №2 від 09.09.2010 року позивачу був встановлений наступний діагноз - Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (токсикопиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії.), фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ступеня. В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання профзахворювання являється робота в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища:

а) пил: перебування в умовах шкідливої дії протягом &g ;87% змінного часу, концентрації пилу 3,7 мг/мЗ при ГДК 1,0 мг/мЗ.

б) вміст в повітрі робочої зони хімічних речовин: марганець мг/мЗ - 0,42 при ГДК 0,2. (а.с. 5-6).

За висновком МСЕК від 06.10.2010 року серії 10 ААА № 002958 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % первинно. Згідно висновку МСЕК від 04.11.2013 року серія АБ №0007572 позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. За висновком МСЕК від 12.12.2017 року серії 12 ААА № 046358 позивачу збільшено відсоток втрати працездатності до 40%, встановлено 3 групу інвалідності з переоглядом в 2019 році (а.с.7-11).

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею13 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Окрім наведених норм закону, в Акті розслідування зазначено, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання стали такі обставини - позивач, працюючи у відповідача, під час виконання робіт підпадав під шкідливу дію виробничого пилу, показники якого перевищували ГДК через недосконалість технологічного процесу (а.с.5-6).

Також, з Акту розслідування видно, що, причиною професійного захворювання позивача є його стаж роботи протягом 12 років в умовах впливу шкідливих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Отже, в даному випадку відповідач - ПрАТ «ІнГЗК» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, окрім того, ст.1172 ЦК встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України).

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про неодноразове лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що йому була заподіяна моральна шкода, так як він став інвалідом третьої групи, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Стягуючи з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., суд першої інстанції врахував характер професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності 40%, групу інвалідності, стан здоров'я потерпілого та безповоротність його відновлення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тому доводи апелянта про завищений судом розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає надуманими.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у набутті позивачем ОСОБА_1 професійного захворювання є і його вина, так як він під час трудової діяльності був обізнаний про те, що певні технологічні процеси мають шкідливі і небезпечні умови, які неможливо змінити через специфіку діяльності підприємства, однак свідомо обрав собі цю роботу, отримуючи за неї відповідні пільги, компенсації та більшу оплату та ставлячи у першу чергу за приорітет матеріальну сторону життя, а не власне здоров»я, колегія суддів відхіляє, оскільки ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи відповідача про те, щоморальна шкода повинна відшкодовуватися з урахуванням ступеня вини і іншого підприємства ТОВ «Промремонт» на якому також працював позивач, колегія суддів не сприймає, при цьому звертає увагу на те, що на підприємстві відповідача в шкідливих умовах ОСОБА_1 пропрацював з 07.09.1998 по 30.11.2009, тоді, як на підприємстві ТОВ «Промремонт» він працював один рік, починаючи з 01.12.2009 по 30.11.2010 та звільнився за станом здоров'я, що вказує на те, що професійне захворювання позивач набув, працюючи саме у відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: