Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.11.2016 року мотивуючи тим, що на балансі Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква перебуває гуртожиток, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 . В кімнаті № 3 даного гуртожитку безпідставно проживає колишня дружина військовослужбовця ОСОБА_1 та її неповнолітні діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , чим порушує права позивача, як державної установи, основним завданням якої є забезпечення казарменно житловим фондом військової частини ( військовослужбовців), які дислоковані в межах відповідальності Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква, згідно наказу МО України № 737 від 30.11.2011 року. На підставі ордеру № 14 від 13.04.2009 року рядовому ОСОБА_6 та його сім`ї було надано право зайняття житлової площі гуртожитку, наразі шлюбні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 припинено, ОСОБА_6 звільнений з лав Збройних сил України, в кімнаті гуртожитку не проживає та знявся з реєстраційного обліку. Відповідач не є працівником державної установи - Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква, працівником Збройних сил України та військовослужбовцем. В добровільному порядку вирішити спір виявилось неможливим, тому позивач просив в судовому порядку виселити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення, та стягнути судові витрати у справі.

Представник позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити вимоги в повному обсязі та зазначила, що сім`я ОСОБА_6 вселилась до гуртожитку ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім у 2009 році їм видали ордер. ОСОБА_6 у 2014 році був звільнений з лав ЗС України в зв`язку з службовою невідповідністю, виселився з гуртожитку та знявся з реєстраційного обліку, а відповідач з дітьми залишилась проживати в приміщенні кімнати № 3. Гуртожиток знаходиться на балансі Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква та відповідно до наказу МОУ Країни від 30.11.2011 року № 737 є службовим житлом для проживання військовослужбовців та їх сімей. Відповідач не є працівником державної установи - Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква, працівником Збройних сил України та військовослужбовцем, тому не має правових підстав проживати у гуртожитку.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що іншого житла вона не має, за адресою проживання батьків вона не має змоги вселитись в зв`язку з тим, що в неї хворий батько, якому потрібні відповідні умови, а враховуючи чотирьох дітей такі умови будуть неможливі, крім того, у Володарському районі немає можливості знайти роботу та влаштувати дітей на навчання. ОСОБА_6 про дітей не турбується та має заборгованість по сплаті аліментів. В гуртожитку вона проживає з 2006 року, житлові умови задовільні, вона працює в місті, а діти ходять до навчальних закладів. Вона зверталась до Білоцерківської міської ради за допомогою із житлом, а її направили до Служби у справах дітей.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_8 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що відповідач отримала право на поселення до гуртожитку до прийняття рішення про передачу його на баланс КЕВ. Відповідно до ст. 125 ЖК України відповідач не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення, оскільки іншого житла немає, має на утриманні чотирьох дітей та статус малозабезпеченої сім`ї. Також, відповідач працює в товаристві, яке обслуговує військову частину, діти відвідують навчальні заклади в м. Біла Церква, а за місце проживання батьків відповідача умов для проживання, навчання, розвитку дітей та роботи для відповідача не має.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, за довіреністю у справі, ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечила проти задоволенні позову та надала до суду висновок виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, відповідно до якого виселення не відповідає інтересам дітей, оскільки призведе до негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю у відповідача та дітей іншого житла, й набуття ними статусу бездомних осіб.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідка ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України і ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пункту 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із частиною другою статті 128, статті 129 ЖК Української РСР, частини першої пункту 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно із частинами другою, третьою статті 132 ЖК УРСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до абз. 4 п.5.10 Наказу МО України від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України10 січня 2012 р. за N 24/20337 ( далі Інструкція), особа, яка звільнена з військової служби і має вислугу менше ніж 10 років у календарному обчисленні, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції, гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які мають бути зареєстровані у виконавчому комітеті сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районній державній адміністрації.

У гуртожитках можуть розміщуватися працівники ЗС України на період роботи за умови відсутності в них місця проживання та інші особи, які прибули у військову частину на визначений термін для виконання службових завдань.

Розміщення таких осіб у кімнатах разом з особами, які проживають в гуртожитках на підставі спеціальних ордерів, забороняється.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ( а.с.4), Квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква, зареєстрований, як юридична особа 20.07.2001 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 141 від 23.04.2013 року ( а.с.6), жилий будинок (гуртожиток), що знаходить за адресою: АДРЕСА_4 , перебуває на балансі Квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква.

З картки форми А ( а.с.8) та копії паспорта відповідача ( а.с. 90) вбачається, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в кімнаті № 3 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано 09.03.2006 року, син ОСОБА_3 зареєстрований 15.07.2008 року, а донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаною адресою.

13.04.2009 року на ім`я ОСОБА_6 було видано ордер № 14 ( а.с.7) на зайняття в сімейному гуртожитку військової частини НОМЕР_1 кімнати АДРЕСА_2 , як військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 , в складі сім`ї: дружини - ОСОБА_1 та дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Також, з матеріалів справи ( а.с.43,44) вбачається, що ОСОБА_6 , старший оператор 4 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного девізіону, на підставі наказу командира 1129 зенітного ракетного полку від 24.01.2014 року № 3 ПМ та рапорта ОСОБА_6 № 157 від 24.01.2014 року, звільнений у запас за п. «е» ( через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вислуга років у Збройних сила становить : 5 років 10 місяців.

Згідно інформації Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 04.05.2017 року за № 2485/16.2-32 ( а.с.59), актовий запис про шлюб № 2 від 24.02.2001 року на ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , складений виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, містить відмітку про розірвання шлюбу за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2- 10744/2010 від 12.10.2010 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 30.04.2004 року ( а.с.60), шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24.02.2001 року виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 02, на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2- 10744/2010 від 12.10.2010 року, розірвано, про що внесено відповідні відомості до свідоцтва.

Позивач в обґрунтування вимог посилається на те, що вказаний гуртожиток призначений для проживання військовослужбовців та їх сімей, а проживання відповідача із дітьми порушує їх права на отримання житлового приміщення, однак до суду не надано жодного доказу в підтвердження того, що відповідачем порушено права позивача та права військовослужбовців і наразі існує така потреба у забезпеченні вказаним житловим приміщенням інших осіб.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Кривіцька та Кривіцький проти України" (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з переміщенням по службі одного із подружжя, пов`язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в кімнаті АДРЕСА_2 , діти мають задовільний стан здоров`я, для них створені належні умови для повноцінного розвитку та життєдіяльності, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 90, 93-95, 104, 105,154-160).

Також, з матеріалів справи ( а.с. 103, 106-108, 110-112, 162) вбачається, що відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «УКПРОДАКОРД ОР» кухонним працівником їдальні у в/ч НОМЕР_2 м. Біла Церква з 25.01.2017 року, між ТОВ «УКПРОДАКОРД ОР» та Міністерством оборони України укладено договір № 286/2/17/1 від 28.03.2017 року щодо надання послуг з харчування та забезпечення харчовими продуктами, втому числі військовій частині НОМЕР_2 м. Біла Церква, перебуває на обліку в управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області та отримує державну допомогу, як одинока мати, на дочку ОСОБА_2 . Діти: ОСОБА_5 навчається у ДПТНЗ «Білоцерківське ВПТУ БС» м. Біла Церква з 01.09.2016 року по 31.01.2020 рік, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 навчаються у Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 6.

З акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 08.08.2017 року, складаного Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області ( а.с. 109) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , які являються пенсіонерами та не працюють. Будинок має загальну площу 50,50 кв.м., житлову площу 36,6 кв.м. ОСОБА_12 постійно хворіє та потребує спокою, що також узгоджується з довідкою виданою Володарською амбулаторією ( а.с. 113) та показами свідка. В селі Лобачів Володарського району Київської області для ОСОБА_1 робочих місць не має.

Згідно із Інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно … від 29.11.2017 року ( а.с. 161), за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності не нерухоме майно.

З висновку від 15.01.2018 року за № 199/1-7 ( а.с. 163- 164) вбачається, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, керуючись інтересами неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , заперечують проти їх виселення разом із ОСОБА_1 з гуртожитку, без надання їм іншого житлового приміщення і вважає, що виселення не відповідає інтересам дітей, оскільки призведе до негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю в них житла, й набуття ними статусу бездомних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» ( далі Закон) забезпечення найкращих інтересів дитини це - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Ст. 8 вказаного Закону визначено, що Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем ( ст. 18 Закону).

Відповідно до ст. 125 ЖК України, не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування житлового законодавства» від 03.04.1987 року № 2 роз`яснено, що одиноких осіб, крім одиноких матерів, які не створили в подальшому сім`ю, можуть відноситись зокрема, той із розлученого подружжя, хто залишився проживати в службовому приміщенні після вибуття з нього іншого члена подружжя.

Ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено обставини щодо порушення відповідачем прав за захистом яких він звертається до суду, а відповідачем надано належні та допустимі докази які спростовують доводи позивача, крім того, суд керуючись інтересами дітей відповідно до зазначених вище положень законодавства вважає, що виселення відповідача разом із дітьми без надання іншого житлового приміщення призведе до негативних суспільних наслідків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються судові витрати позивача в разі задоволення позовних вимог, тому враховуючи, що позов залишається без задоволення, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 125, 128, 129, 132 Житлового Кодексу, Наказом МО України від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України10 січня 2012 р. за N 24/20337, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН «Про права дитини», ст. ст. 12, 76 81, 206, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволення позову Квартирно експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Суддя О. В. Бондаренко