№ 274/2597/17 провадження № 2/0274/474/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судових засідань Павлюк - Жук А.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 , представників третіх осіб: Гайдамаченко А.Б., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом квартирно - експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області, про виселення у зв`язку з поліпшенням житлових умов,-

В С Т А Н О В И В:

КЕВ м. Житомира звернулось до суду з позовом, в якому просить виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з наданням чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що КЕВ м. Житомира фінансується через Міністерство оборони України за рахунок коштів державного бюджету та на нього покладено ведення житлово-комунального господарства та забезпечення життєдіяльності військових формувань ЗС України. Закріплені за КЕВ фонди є державною власністю.

15.04.1982 року ОСОБА_7 і його родині, надано двокімнатну квартиру у АДРЕСА_3 . Рішенням міської ради № 486 від 30.06.1983 року даний будинок перенумеровано з АДРЕСА_4 . Рішенням виконкому Бердичівської міської ради № 25 від 23.01.1992 року оформлено право власності на будинки, які рахувались за реформованою КЕЧ району, де в переліку значиться будинок АДРЕСА_5 . Рішенням Бердичівської міської ради № 1124 від 25.06.2015 року вул. Будьоного переіменовано на вул. Євгена Старікова. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , протокол № 65 від 24.06.2008 року, було погоджено рішення Бердичівської КЕЧ району щодо надання ОСОБА_7 , в склад сім"ї 6 чоловік, 4-кімнатної квартири АДРЕСА_2 . Рішенням Бердичівського міськвиконкому № 878 від 25.12.2008 року оформлено ордер № 138 на вказану квартиру. 20.11.2008 року приватним нотаріусом засвідчено заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зобов"язання здачі двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 після отримання чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_6 . Після отримання ордеру на заселення в квартиру по АДРЕСА_6 відповідачі залишились зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 та не звільнили вказану квартиру.

Оскільки відповідачі до цього часу не виселилися, а тому позивач звернувся до суду з позовом.

Не погоджуючись з даними позовними вимогами представником відповідача надано відзив на позовну заяву. Де зазначено, що звертаючись до суду з позовом КЕВ м. Житомира посилається на те, що проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 порушує права Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир щодо використання житлової площі Міністерства оборони України. Всупереч вимогам цивільного процесуального законодавства України, позивачем не зазначено на які правовій підставі йому або Міністерству оборони України на даний час належить спірна квартира АДРЕСА_1 , та не надано доказів, що підтверджують такі обставини. Посилання позивача на рішення Бердичівської міської ради Житомирської області від 23.01.1992 р. про оформлення права власності па житлові будинки, які належать Бердичівській КЕЧ не підтверджує право власності Бердичівської КЕЧ на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відсутні правоустановчі документи па право власності(свідоцтво на право власності), а дане рішення було лише підставою для отримання відповідних документів. Окрім того, відсутні докази тому, що КЕВ м. Житомир є правонаступником Бердичівської КЕЧ району в м. Бердичеві. Отже, оскільки відсутні докази належності квартири АДРЕСА_1 позивачу, а тому відповідачка не вбачає порушення його прав та відповідно, правових підстав для звернення до суду з даним позовом.

Крім того як слідує з позовної заяви, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 протокол від 24.06.2008 р. № 65, було погоджено рішення Бердичівської КЕЧ району щодо надання ОСОБА_7 , склад сім`ї 6 чоловік, 4- кімнатної квартири АДРЕСА_2 . 20.11.2008 р. засвідчено приватним нотаріусом заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зобов`язання здачі двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_7 , після отримання чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_6 . Рішенням виконкому Бердичівської міської ради від 25.12.2008 р. № 878 затверджено надання ОСОБА_7 , склад сім`ї 6 чоловік, 4- кімнатної квартири АДРЕСА_2 та оформлено ордер від 25.12.2008 р. № 138 на вселення в квартиру. В свою чергу, відповідачка зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 з 25.05.2007 р., а її дочка ОСОБА_10 з 16.12.2008 року. З цього часу вони відкрито та безперервно володіють даним нерухомим майном. Жодних вимог про вивільнення житлового приміщення протягом цього часу до них не надходило. За таких обставин відповідачка просить суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин., та відмовити у позові(а.с. 72 -74).

05.05.2018 року представником позивача надано відповідь на відзив, де він просить позовні вимоги задовольнити повністю, з підстав викладених у позові, що стосується застосування позовної давності, то вважає, що строки пропущенні не були, оскільки ордер на житлове приміщення сім"я ОСОБА_7 , у складі 6 осіб, на право зайняття житлового приміщення жилою площею 55,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 отримала 06.07.2016 року і з цього часу у них виникло зобов`язання звільнити квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 87-89).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 29.08.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.01.2018 року продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 год 00 хв. 17 жовтня 2018 року.

У відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позов. Крім того просив суд застосувати позовну давність.

Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність виселення відповідачів.

Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_1 не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Бердичівської міської ради в судовому засіданні при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального Кодексу України(далі ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15.04.1982 року ОСОБА_7 надано двокімнатну квартиру у АДРЕСА_3 , що підтверджується копією книги № НОМЕР_2 (а.с. 18-21).

Рішенням Бердичівського міськвиконкому № 878 від 25.12.2008 року, вирішено затвердити список військовослужбовців, яким надаються житлові приміщення в АДРЕСА_6 , та видати ордери громадянами на жилі приміщення, в т.ч. і сім`ї військовослужбовця запасу ОСОБА_7 , в складі з шести чоловік, куди входила відповідачка ОСОБА_5 , 1972 р.н.(а.с. 13, 14).

Як вбачається із заяв, посвідчених приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком М.І. 20.11.2008 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зобов`язались здати двохкімнатну квартиру у встановлений законом термін на баланс ДВЖРЕП № 3 після отримання ними чотирьохкімнатної квартири(а.с. 10, 11).

06.07.2016 року сім"ї ОСОБА_7 видано ордер на житлове приміщення АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Після отримання ордеру на заселення в квартиру по АДРЕСА_6 відповідачі залишились зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 та не звільнили вказану квартиру.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 109 Житлового Кодексу України(далі ЖК України), виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Статтею 123 ЖК України передбачено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Згідно ч. 2 ст. 110 ЖК України, офіцерів, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби Збройних Сил СРСР і прирівняних до них осіб, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення.

У відповідності до ст. 66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, у надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї, які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" за № 2 від 12 квітня 1985 року (із змінами та доповненнями), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, один раз на протязі всього періоду проходження служби забезпечуються житловим приміщенням.

Оскільки відповідачами і ї представником не доведено правомірності користування спірним нежилим приміщенням на даний час, а тому, на думку суду, позовні вимоги КЕВ м. Житомир про виселення з квартири ОСОБА_5 у зв`язку із поліпшенням житлових умов і наданням іншого жилого приміщення є обгрунтованими і підлягають до задоволення.

Що стосується доводів представника відповідачки, що відповідачка ОСОБА_6 , народилася після прийняття рішення про надання житла, а тому при винесенні рішення про її виселення будьть порушенні її житлові права, оскільки іншого житла вона не має, то на думку суду, дані доводи є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 , є дочкою ОСОБА_5 ..

У відповідності до ч. 1 ст. 160 СІмейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Тобто в розумінні даної норми законодавством місцем проживання дитини є місце проживання її матері(батька) за їх згодою.

Оскільки підлягають задоволенню вимоги про виселення із спірного житла ОСОБА_5 , то і підлягають задоволенню позовні вимоги про виселення ОСОБА_6 ..

Також як вбачається з висновку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради від 12.07.2018 року відповідачі мають в наявності інше житло, тому при виселенні не порушуються житлові та майнові права дитини, орган опіки і піклування Бердичівської міської ради прийшов до висновку про доцільність виселення ОСОБА_6 , з квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з наданням чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с. 121-122).

Крім того судом при винесенні рішення враховано, що середня норма забезпеченості житловою площею по м. Бердичеву відповідно до постанови виконкому Житомирської обласної ради від 07.01.1985 року № 4 становить 7.8 кв.м., а житлова площа надана сім"ї ОСОБА_7 в будинку по АДРЕСА_6 становить 9. кв.м., даний факт ніким не оспорюється.

Доводи представника відповідача, що позов не підлягає задоволенню з тих підстав, що позивачем не доведено, що саме КЕВ м. Житомир належить право користування, володіння, розпорядження, або управління спірним житловим приміщенням, відповідно до ст. 18 ЖК України, а тому позивач не вправі заявляти вимогу про захист порушених його прав, в тому числі щодо виселення відповідачки і її дитини зі спірної квартири, на думку суду, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9.1 наказу Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, КЕВ (КЕЧ) районів організовують та здійснюють належний облік жилої площі, яка надійшла від власного будівництва; одержана від районної, міської, районної у місті ради та центральних органів виконавчої влади; надійшла від перебудови нежилих приміщень; належить військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей у будинках, які раніше належали Міністерству оборони України та були передані у встановленому законодавством порядку на баланс житлово-експлуатаційних організацій виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад; побудована (придбана) за кошти інвесторів, та інших джерел надходження житла до Міністерства оборони України; жилих приміщень, у тому числі тимчасових жилих приміщень, які надходять від переобладнаних нежилих приміщень Міністерства оборони України (спеціально пристосовані казарми), на які оформлена відповідна проектна документація; броньованих жилих приміщень, наданих для постійного проживання, залишених військовослужбовцями за попереднім місцем проходження служби (незалежно від дати його отримання). Повний облік жилої площі за гарнізонами Збройних сил України здійснює ГКЕУ ЗС України.

Згідно п. 11.2 цього ж наказу передбачено, що за організацію контролю та правильність ведення в гарнізоні обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, що потребують поліпшення жилих умов, а також дотримання законності під час розподілу жилих приміщень відповідають керівник та відповідні посадові особи КЕВ (КЕЧ) району.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира є юридичною особою, структурним підрозділом Міністерства оборони України, відповідно до Положення про КЕВ м. Житомира та наказу Міністра оборони України № 373 від 30.11.2011 року на нього покладається облік забезпеченості житловою площею військовослужбовців та працівників ЗС України, контроль за розподілом житлової площі та використанням житлового фонду, а тому останній в порядку виконання покладених на нього повноважень мав право на звернення до суду з відповідним позовом.

Крім того як вбачається з рішення виконавчого комітетту Бердичівської міської ради народних депутатів від 23.01.1992 № 25, даний спірний будинок знаходився на балансі Бердичівського КЕЧ району, правонаступником якого є КЕВ м. Житомир(а.с. 24).

Що стосується клопотання представника відповідачи про застосування позовної давності, то на думку суду, воно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

На думку суду, позовна давность позивачем пропущено не була у зв`язку із тим, що її перебіг починається з моменту видачі ордеру на право зайняття житлового приміщення жилою площею 55,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 , який отриманий 06.07.2016 року і з цього часу у відповідачки виникло зобов`язання звільнити квартиру АДРЕСА_1 , а не з моменту прийння рішення виконавчого комітету від 25 грудня 2008 року.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги квартирно - експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 2008 року народження, з квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з наданням чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь квартирно - експлуатаційного відділу м. Житомира судові витрати по справі в сумі 1684 грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Замега