справа № 278/3051/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання майна спільним сумісним третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_7 із власними вимогами щодо предмету спору до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про визнання майна спільним сумісним,

В С Т А Н О В И В :

Направленим первісним позовом ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення яким встановити факт, що має для неї юридичне значення про те, що вона разом із померлим ОСОБА_9 проживала однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період часу з червня 2001 року по 22 лютого 2005 року і також визнати спільним сумісним майном: житловий будинок № 11 по вулиці Миру у с. Пряжів Житомирського району Житомирської області (далі за текстом спірний житловий будинок) та три земельні ділянки у тому ж населеному пункті площами 0,1397 га, 0,1495 га та 0,15 га.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про проведення судового засідання у ньому і в подальшому у розгляд справи вступила третя особа і власними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_6 Заявленим зустрічним позовом такий позивач просила суд визнати спільним сумісним згадуване майно.

На підставі положень ч. 3 ст. 193 ЦПК України судом здійснено перехід до загального позовного провадження із заміною судового засідання підготовчим.

Представник ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у судовому засіданні дали пояснення подібні одні одним, якими зазначили наступне. Факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_9 не оспорюють у певний час, однак точної дати початку проживання разом повідомити не можуть. Земельні ділянки та житловий будинок, дані особи вважають, що належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними докази та заслухав показання свідків допитаних за клопотанням представника позивача за первісним позовом судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач за первісним позовом є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у спірному житловому будинку з 21 червня 2005 року і при зверненні до суду нею було сплачено судового збору в розмірі 5 684,72+323,2 гривень (а.с.1-7,80 т.1).

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 7 червня 2017 року у віці 55 років у с. Троїцке Любашівського району Одеської області (а.с.8 т.1).

Інші відповідачі за первісним позовом є дітьми та батьками ОСОБА_9 Вони проінформовані про існування даної судової справи належним чином та неодноразово, однак не виявили свого бажання приймати участь у проведені судових засіданнях по ній, як і не направляли суду у письмовій формі свого ставлення до заявлених вимог обома сторонами.

Шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було розірвано 2 грудня 2003 року. Рішення суду з даного приводу прийнято 24 жовтня 2003 року і набуло законної сили 25 листопада того ж року (а.с.9,88 т.1). В даному рішення суду зазначено, що сторони тривалий час спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків.

Шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено 22 лютого 2005 року (а.с.10 т.1).

Технічний паспорт на спірний житловий будинок виготовлено 19 грудня 2003 року. Рік побудови такого об'єкту матеріали технічної інвентаризації не містять (а.с.11-13 т.1).

Свідоцтво про право власності на згадуваний житловий будинок видано 16 березня 2004 року на підставі рішення Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 грудня 2003 року. Зареєстровані такі права власності у реєстрі 2 квітня 2004 року (а.с.16-17 т.1).

28 серпня 2000 року, 24 липня 2002 року та 28 грудня 2002 року ОСОБА_9 отримав у власність за договорами дарування три земельні ділянки, відповідно із площами 0,1495 га, 0,1397 га та 0,15 га (а.с.18-28 т.1).

В період часу з 31 травня 2001 року по 7 вересня 2012 року позивач за первісним позовом працювала на посадах медичної сестри, робітниці та з 1 квітня 2005 року виконавчого директора у ТОВ "НАВІГАТОР КО ЛТД" та ПП "АС", очолюваних ОСОБА_9 (а.с.29-32 т.1).

Довідка видана виконавчим комітетом Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 2592 від 29 листопада 2017 року свідчить про те, що ОСОБА_1 у період час з квітня 2002 року проживала без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_9 у спірному житловому будинку, а з 21 червня 2005 року дане місце проживання зареєструвала у встановленому законом порядку (а.с.33 т.1).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають зареєстроване місце проживання у кв. 2 у буд. 4 по площі Короленка у м. Житомирі, а ОСОБА_5 із ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 (а.с.51-54 т.1).

24 лютого 1995 року створено ТОВ "НАВІГАТОР КО ЛТД", засновниками якого були ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Кінцевими бенефіціарами є ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с.110-113 т.1).

18 березня 2002 року ОСОБА_9 було створено приватне підприємство "АС" (а.с.114-117 т.1).

ОСОБА_6 є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у кв. 2 буд. 4 по площі Короленка у м. Житомирі з 21 серпня 1998 року, отримувала ідентифікаційний код та при зверненні до суду із зустрічним позовом сплатила судового збору у розмірі 9 514,80 гривень (а.с.181, 190-192 т.1).

Допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 дали показання якими повідомили суду, що дійсно знають ОСОБА_1 та за життя знали ОСОБА_9, як подружжя, що проживало у с. Пряжів з часу придбання там недобудованого житлового будинку. Даний будинок було добудовано і подружжя у ньому оселилось. Наявність шлюбу ОСОБА_9 із іншою жінкою їм відомо не було. Дитина ОСОБА_1 від її попереднього шлюбу з даними особами у с. Пряжів не проживала.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм законодавства України.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю).

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю).

Шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану (ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного Кодексу України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі (ст. Закону України "Про власність").

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин суд вирішує наступне.

Законодавством чинним у період часу з червня 2001 року по 1 січня 2004 року, а саме Кодексом про шлюб та сім'ю, суд вважає, не передбачалось можливим визнавати факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільним сумісною власністю (рішення ВССУ від 15 лютого 2012 року у справі № 6-3669св12 номер в реєстрі 21609414). Зазначеними нормами законодавства можливо було лише визнавати майно спільним сумісним членів сім'ї. Таким членом ОСОБА_1 не була і вимог про це заявлено окремо не було. За таких обставин вимоги позивача за первісним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за час існування іншого шлюбу, а також за відсутності законодавчо врегульованого даного питання суд вважає, безпідставні і задоволеними бути не можуть. Звідси, встановити факт проживання однією сім'єю у період часу з червня 2001 року по 1 січня 2004 року не представляється можливим і позов у даній частині судом відхиляється як безпідставний.

З 1 січня 2004 року вступив в дію Сімейний Кодекс України, яким задекларовано можливість набувати майно у спільну сумісну власність осіб, які не перебувають у шлюбі. З такого часу, суд вважає, позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами підтверджений факт проживання із померлим ОСОБА_9 однією сім'єю як чоловіка та жінки, ведення спільного господарства, побуту бюджету тощо.

У іншій частині, суд вважає, вимоги позивача за первісним позовом задоволеними бути не можуть.

Стосовно земельних ділянок. Такі об'єкти нерухомості набувались ОСОБА_9 у дар, а отже кожен заявник, як то за первісним та за зустрічним позовами не може бути визнаний сумісним власником такого майна. В свою чергу ОСОБА_1 не може бути таким адже не була не дружиною та не членом сім'ї ОСОБА_9 ОСОБА_6 не може бути співвласником земельних ділянок адже вони набувались її чоловіком на підставі договорів дарування.

Вимоги позивачів щодо житлового будинку. Суду не подано відомостей щодо того коли і на підставі чого набував у власність ОСОБА_9 такий об'єкт не завершений будівництвом. Належних та допустимих доказів щодо цього факту суду подано не було. Справа містить і зазначалось раніше відомості щодо реєстрації прав власності на такий будинок 2 квітня 2004 року за свідоцтвом від 16 березня 2004 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 26 грудня 2003 року. Технічний паспорт на будинок було виготовлено 19 грудня 2003 року. Такі фактичні обставини справи у сукупності із датою розлучення ОСОБА_9 із ОСОБА_6, наявність у них спільного господарського товариства, суд вважає, дають достатньо підстав для висновку про правову природу такого майна як спільного сумісного ОСОБА_9 та ОСОБА_6 Доказів про отримання доходів ОСОБА_9 окремо, або разом із ОСОБА_1 від інших джерел ніж від зазначених господарських товариств суду подано не було і стверджувати про таке у суду не має підстав на підставі положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Показання свідків у такій частині, що у цей час, тобто на кінець 2003 року, позивач за первісним позовом проживала разом із ОСОБА_9 зазначених висновків суду не спростовують, адже майнової та трудової участі ОСОБА_1 у створенні такого майна суду доведено не було належними доказами. Лише показання свідків з даного приводу судом до уваги не приймаються (рішення ВС від 14 лютого 2018 року справа № 129/2115/15).

При цьому, суд зауважує і тривалість створення майна такого характеру. Тобто створенню житлового будинку передувало тривале витрачення як грошових коштів так і часового ресурсу що вкотре підтверджує правильність зроблених судом висновків.

Рішення суду про розлучення щодо того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 тривалий час спільно не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків без конкретизації таких часових проміжків доказового значення при вирішення даного спору не має.

Суд вважає безпідставними посилання представника позивача за первісним позовом про розподіл майна між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 після розірвання шлюбу за наслідками якого остання отримала квартиру де має зареєстроване місце проживання, адже такі доводи є не підтвердженими ніякими доказами.

Довідка органу місцевого самоврядування про підтвердження факту проживання однією сім'єю ОСОБА_9 і ОСОБА_6 з квітня 2002 року до уваги судом не приймається як така, яка суперечить законодавству чинному на час згадуваних подій.

Клопотання представника позивача за первісним позовом про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволеним бути не може, адже суд вважає, що такий строк пропущено ОСОБА_6 не було. Так, із позовом про визнання майна спільним сумісним ОСОБА_1 звернулась у грудні 2017 року. Загальний строк позовної давності визначений і для даних правовідносин визначений тривалістю у три роки. Розірвання шлюбу як і проведення реєстрації місця проживання у спірному будинку ОСОБА_1 суд не вважає початком перебігу строку позовної давності. У першому випадку законодавством визначено зворотне (ч. 1 ст. 69 СК України), а у другому випадку наявність реєстрації місця проживання у спірному будинку не порушує прав співвласника такого майна. Натомість звернення до суду із позовом про визнання майна спільним сумісним тобто оспорювання належності такого майна і декларує, як претензії на нього так і сумніви щодо наявності власних прав на нього.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення про те, що ОСОБА_9, який народився 29 березня 1962 року та помер 7 червня 2017 року проживав однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, як чоловік разом із дружиною ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП НОМЕР_1) в період часу з 1 січня 2004 року по 22 лютого 2005 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Визнати будинок № 11 по вулиці Миру у с. Пряжів Житомирського району Житомирської області об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (місце проживання зареєстроване у кв. 2 буд. 4 по площі Короленка у м. Житомирі, РНКОПП 9).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повне рішення складено - 26 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян