Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 750/11089/16-ц

провадження № 61-22021св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Кузнєцова В. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2016 року у складі судді Коверзнева В. О. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Бечка Є. М., Страшного М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту та стягнення 2 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_8 є її матір'ю, яка ніколи не повідомляла її про вчинення заповіту на користь відповідача (онуки), яка у свою чергу, ухилялася від виконання обов'язків щодо утримання спадкодавця. Стверджувала, що заповіт вчинено ОСОБА_8 у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій, а також внаслідок психологічного тиску.

Просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що оспорюваний заповіт вчинений заповідачем у момент, коли остання не розуміла значення своїх дій, або внаслідок психологічного тиску на неї з боку інших осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону, і підстав для його скасування немає, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

У лютому 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними; оспорюваний заповіт складений у момент, коли заповідач - ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а також під впливом насильства, тому він є недійним; у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є онукою померлої ОСОБА_8; відповідач не має права на спадок, оскільки ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані; відповідач так і не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом; у відповідача наявне власне жило по АДРЕСА_1, тому вона не має право на спадщину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі.

У березні 2017 року представником ОСОБА_7 - ОСОБА_9 подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6, у яких заявник просив відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що вона є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків судів першої й апеляційної інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вищевказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 03 червня 1999 року ОСОБА_8 склала заповіт, згідно з яким заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7

Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Солодовник С. О., зареєстрований у реєстрі за № 1553.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

У встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6,суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із того, що позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що оспорюваний заповіт вчинений заповідачем у момент, коли остання не розуміла значення своїх дій, або внаслідок психологічного тиску на неї інших осіб.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є онукою померлої ОСОБА_8; відповідач не має права на спадок, оскільки ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані; відповідач не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є незаконними, Верховний Суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтвердились у процесі розгляду справи.

Доводи касаційної скарги про те, що у відповідача є власне жило по АДРЕСА_1, тому вона немає права на спадщину, є безпідставними, оскільки наявність у спадкоємця іншого майна не позбавляє його права на отримання спадщини.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик