Справа № 454/3508/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2465/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Адамовича М.Я. від 14 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямСокальського районного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року позов задоволено частково. Звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_1, загальною площею 98,1кв.м, як предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 15.11.2007р., укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І та зареєстрованого в реєстрі за №2283, на погашення заборгованості за договором кредиту №CGR0GA від 15.11.2007р., укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 в сумі: заборгованість за кредитом - 18906 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот шість) доларів США 18 центів; заборгованість по відсотках - 3818 (три тисячі вісімсот вісім) доларів США 30 центів; заборгованість по комісії - 645 (шістсот сорок п'ять) доларів США 52 центи; пеня - 5000 (п'ять тисяч) грн. Зобов'язано стягнення провести шляхом продажу даного будинку Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» шляхом укладання договору купівлі-продажу будь-яким способом з будь-якою особою-покупцем. Зобов'язано встановити ціну продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час продажу предмета іпотеки. В задоволенні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 1329 (одну тисячу триста двадцять дев'ять) грн. 86коп. судового збору та 30 (тридцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову. На період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконання рішення зупинено.

Дане рішення оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

В своїй апеляційній скарзі просять змінити рішення, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно виселення відповідачів, зменшення суми заборгованості за пенею та відмови у наданні відповідних повноважень для продажу нерухомого майна та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Вважають, що рішення в частині відмови в задоволенні позову є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначають, що суд не звернув уваги на те, що відповідно до п. 7.1. Кредитного договору «Банк зобов'язується надати кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на наступні цілі: придбання нерухомості». Тобто є підстави вважати, що відповідачі мають у власності інше постійне житло. Вказують на те, що судом проігноровано положення ч.2 ст. 109 ЖК відповідно до якої саме на суд покладено обов'язок визначити та зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачам та не покладає такого обов'язку на ПАТ КБ «Приватбанк». Крім цього, вказують на те, що положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення неустойки не підлягає застосуванню, оскільки не можна вважати, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, при цьому судом не зазначено з яких саме міркувань суд виходив зменшуючи розмір неустойки до 5000 грн. Також, вказують на те, що судом взагалі не вирішено питання стосовно надання повноважень для здійснення продажу предмету іпотеки, оскільки для проведення реалізації нерухомого майна позивачу необхідно буде надати нотаріусу документи, що підтверджують право власності або інше речове право на нерухоме майно.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від відповідачів, а також їх представника до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, а також заява у яких вони, зокрема, просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості у іншому судовому засіданні колегія суддів вважала необґрунтованим, оскільки по-перше позивач був повідомленим про судове засідання за значний період часу а саме отримав судові повістки про виклик до суду 23 та 28 лютого 2018 року (Т2 а.с. 19, 20), виклик же в Залізничний районний суд м.Львова для розгляду іншої справи, на яку посилається представник відповідача, - отриманий Банком 4.04.2018 року (Т2 а.с. 33). Крім цього, представником позивача жодним чином не обґрунтовано пріоритетності розгляду справи у Залізничному районному суді м.Львова перед даною справою та вибору ним саме іншого судового засідання по відношенню до даного, яке було призначено заздалегідь та значно раніше на противагу іншому. Крім цього, на думку суду, зважаючи на повідомлення про розгляд справи заздалегідь Банк як установа, у якій наявні можливості та ресурси забезпечити участь не одного представника у судовому засіданні, взмозі був забезпечити участь іншого представника замість того, який звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи, - протилежного Банком не доведено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 33, ч.2 ст.40, Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», п. 1 ч. 2 ст. 258, ч.3 ст.551 ЦК України, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що з договору №CGR0GА від 15.11.2007р. вбачається, що банком надано ОСОБА_11 кредит у сумі 17000 доларів США на придбання нерухомості та 2940 доларів США на сплату строкових платежів, зі сплатою 0,92% на місяць (11,04% на рік) за користування кредитом, а також інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором передбачено укладення іпотечного договору. З іпотечного договору від 15.11.2007р. вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з вищевказаного договору кредиту, ОСОБА_3 передала банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 98,1кв.м,, житловою площею 62,70кв.м. Заставна вартість на день укладення договору, за погодженням сторін складає 126250грн. Позивач набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані та у разі невиконання ряду інших зобов'язань договору іпотечного кредиту. З технічного паспорта та свідоцтва про право приватної власності вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 З розрахунку вбачається, що станом на 29.12.2014р. заборгованість ОСОБА_2 за вищевказаним договором іпотечного кредиту становить 26219,45 доларів США, з яких: - заборгованість за кредитом - 18906,18 доларів США; - заборгованість за відсотками - 3818,30 доларів США; - заборгованість з комісії - 645,52 доларів США; - пеня - 2849,45 доларів США; Станом на 29.12.2014р., офіційний курс гривні до долара США становить 1576,8556грн. за 100 доларів США. З повідомлення від 10.06.2014р. вбачається що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлено про наявність заборгованості за кредитом та заявлено вимогу про звільнення вищевказаного житлового будинку, який є предметом іпотеки. Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що ОСОБА_2 порушив свої зобов'язання за договором іпотечного кредиту. В порушення вищезазначених вимог, пеня банком розрахована з 22.05.2008р. по 29.12.2014р. (уточнені позовні вимоги). З таким розрахунком суд не погоджується та приходить до висновку, що пеня підлягає нарахуванню лише в межах одного року до дня пред'явлення уточнених вимог. Суд врахував і ту обставину, що відповідачем частково погашався кредит, значна частина тіла кредиту відповідачем погашена, що стверджується розрахунком заборгованості та виписки з рахунку. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами пенсійного віку, в спірному будинку проживає вісім осіб, в тому числі неповнолітня ОСОБА_9 Тому, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, зменшує розмір пені до 5000грн. Що стосується вимоги банку виселити відповідачів, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, який надано відповідачами в іпотеку не придбано за кошти, отримані в кредит. Тому, у випадку виселення відповідачів із спірного житлового будинку, їм повинно надаватися інше постійне житло. Позивачем не вказано куди необхідно виселити відповідачів, а тому дана вимога є безпідставною. Висновок з цього приводу наведено в постанові Верховного Суду України від 18.03.2015р. у справі №6-39цс15. Також, враховуючи Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тому, суд прийшов до висновку про зупинення виконання рішення на період дії зазначеного закону.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, обставини ж які суд вважав встановленими, - не доведені. Крім цього, колегія суддів, зважаючи на обставини справи вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, зважаючи на те, що обставини, які мають значення для розгляду даної справи вказують на необхідність скасування судового рішення з інших правових підстав ніж наведені апелянтом, а саме з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CGR0GA від 15.11.2007 року в розмірі 26219,45 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2014 року складає 413218,53грн. за кредитним договором від 15.11.2007р. звернути стягнення на будинок загальною площею 98,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №CGR0GА від 13.11.2007р.) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які зареєстровані та проживають у будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що 15.11.2007р. між сторонами укладено договір, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 19940 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 13.11.2021р. Для забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором,15.11.2007р. між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, згідно якого, відповідач надала в іпотеку вищевказаний житловий будинок. ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 29.12.2014р. складає 26219,45 доларів США.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, - 15.11.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №CGR0GA за яким вказаний відповідач отримав у кредит 19940 доларів США строком до 13.11.2021 року для придбання нерухомості та сплату страхових платежів зі сплатою 11,04 % річних (Т.1 а.с. 6 зв.-9). В забезпечення належного виконання умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки цього ж 15.11.2007 року (Т.1 а.с. 17-18). Згідно вказаного договору ОСОБА_3 було передано в іпотеку житловий будинок, загальною площею 98,1 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності від 16.09.1988 року (свідоцтво про право власності, дані про реєстрацію вказаного об'єкту нерухомості за відповідачем та технічний паспорт будинку Т1 а.с. 13 зв.-16).

За наявності заборгованості за кредитним договором у розмірі 175,65 доларів США - основна сума боргу (тіло кредиту) та 311,28 доларів США - відсотків за користування кредитом, 34 долари США комісії та 4,71 долар США - пені, тобто всього простроченої заборгованості за договором: 525,64 долари США, при строку дії кредитного договору до 13.11.2021 року та вартості предмету іпотеки, який погодили сторони у розмірі 126250 грн., - позивач 15.04.2009 року звернувся в суд з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (спірний згаданий житловий будинок) із виселенням семи осіб, які у вказаному будинку на той час проживали (розрахунок заборгованості Т1 а.с. 5, довідка про склад сім'ї Мурованської сільсокї ради Сокальського райну Львівської облаті Т1 а.с. 50).

Справа тривалий час перебувала в провадженні суду та станом на день подання останньої із заяв про уточнення позовних вимог розмір заборгованості за кредитним договором, що залишається чинним та діє, а саме станом на 29.12.2014 року становить: 9579,18 доларів США, що складається із: 2350 доларів США - основна сума боргу, 3733,61 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 645,52 долари США - комісія та 2849,45 - долари США пеня.

Судом першої інстанції позов задоволено частково, про що йшлося вище. При цьому судом вирішено питання про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості окрім поточної, про яку вказано вище, також, і про стягнення основної суми боргу за кредитом достроково. Також, судом не визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Проте основне, що має найбільш істотне значення, - судом не враховано того факту, що Банк звернувся в суд з даним позовом в порушення умов укладеного між сторонами договору та вимог закону та такі вимоги слід вважати безпідставними як передчасні.

Так, відповідно до п. 24 договору Іпотеки, у випадку порушення Кредитного договору Позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу Предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону «Прооподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію Предмету іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів №1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації Предмету іпотеки. При зверненні стягнення на Предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки встановлюється в розмірі зазначеному у п. 35.5 цього Договору. Іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної в цьому пункті (Т1 а.с. 18).

Крім цього, відповідно до ст. 33 Закону України Про іпотеку» в редакції на час спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

Також згідно ст. 35 цього ж закону , у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Крім цього, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Зважаючи на вказані вимоги закону та умови договору, що погоджені сторонами; відсутність будь-яких даних про виняткову необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки без дотримання таких вимог закону та умов договору (з посиланням на будь-які інші норми закону чи умови договору, що регулювали б спірні правовідносини), - колегія суддів вважає, що таким позовом Банк звернувся передчасно з порушенням передбаченої законом та умовами договору процедури, що істотно порушує права відповідачів, зокрема, прямо впливає не на умовне чи формальне право, а на реальне право власності відповідача ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, мирне володіння яким гарантується окрім національного законодавства і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (протокол №1 до Конвенції). Крім цього, у випадку задоволення позову, окрім втручання у право на мирне володіння майном мало б місце і втручання у право, на даний час вже восьми мешканців вказаного спірного будинку, на повагу до сімейного життя та житла, що знову ж, окрім національного законодавства, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку колегія суддів, відсутня законна підстава для втручання у вказані гарантовані права відповідачів, що становлять для них як і для будь-якої людини істотне та дуже вагоме значення на противагу інтересам Банку, які не можуть бути захищені у спосіб вказаний позовній заяві, що не позбавляє Банку права на звернення про захист своїх інтересів у передбачений законом спосіб шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також у інші способи визначені законом та умовами укладеного договору.

Зважаючи на вказане апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Рішення ж суду слід скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 листопада 2016 року та ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 27 червня 2017 року, якою у рішенні виправлено описки - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра