Єдиний унікальний номер 725/3707/18
Номер провадження 2/725/571/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Верешко В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

та представника відповідача Масловського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги», Міністерства охорони здоров'я, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що внаслідок невиконання та неналежного виконанням лікарем ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її вагітна донька - ОСОБА_5 вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.04.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України по факту того, що він, всупереч правил лікувального процесу, під час лікування хворої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період часу з 29.04.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, проявляючи злочинну недбалість та неналежно виконуючи свої професійні обов'язки наслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, допустив ряд недоліків та дефектів, які призвели до тяжких наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_5

Враховуючи наведені обставини, той факт, що ОСОБА_4 вчинив вказане кримінальне правопорушення, перебуваючи на посаді завідуючого травматологічним відділенням для дітей ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги», вважає, вказаний заклад охорони здоров'я несе відповідальність за шкоду завдану його діями. Крім того, відповідальність за завдану шкоду, на думку позивача, слід також покласти на Міністерство охорони здоров'я, яке не виконало свого позитивного обов'язку щодо охорони життя її доньки в закладі охорони здоров'я.

Зазначала, що вона понесла втрати у зв'язку з похованням доньки, а саме: зберігання тіла покійної у морзі - 1950 грн.; придбання одягу для поховання - 2930 грн.; витрати на таїнство поховання у церкві - 50 грн.; придбання продуктів харчування та організація поминального обіду - 9730 грн., а всього - 14660 грн., крім того вона планує встановити на могилі доньки надгробний пам'ятник, вартість якого згідно інформаційного сайту з мережі Інтернет буде становити 116543 грн.

Посилалась на те, що у зв'язку із злочинним діями лікаря вона втратила не лише доньку, а й її ненароджену дитину, оскільки донька перебувала на п'ятому місяці вагітності. Смерть вагітної доньки спричинила їй також моральні страждання, що розмір яких оцінює в 3000000 грн. оскільки порушився звичайний її спосіб життя.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, практику ЄСПЛ, просила стягнути з відповідачів на її користь 131203 грн. витрат в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На вказану позовну заяву надійшов відзив Міністерства охорону здоров'я, відповідно до якого вказаний відповідач заявлені до нього позовні вимоги не визнав, у зв'язку з тим, що ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» є окремою юридичною особою, яка підпорядковується відповідній територіальній громаді та не відноситься безпосередньо до сфери управління Міністерства охорони здоров'я, а тому в рамках спірних правовідносин Міністерство охорони здоров'я не несе юридичної відповідальності, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями Міністерства та завданою шкодою. Просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до Міністерства охорони здоров'я.

Також, до суду надійшов відзив представника ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» відповідно до якого вказаний заклад охорони здоров'я частково визнає вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме на суму 1950 грн. та не визнає вимоги про відшкодування моральної шкоди. Вказував на те, що частина поданих позивачем доказів в обґрунтування понесених матеріальних витрат є неналежними, оскільки в копіях документів на придбання одягу на суму 2930 грн. та продуктів харчування на суму 1290 грн. не вказано цільове призначення таких витрат, а в довідці №019862 від 04.04.2014 року та товарно-транспортній накладній від 07.05.2012 року платником зазначено не позивача, а також вважає, що витрати на поминальний обід та церковний обряд не відноситься до витрат на поховання. За також обставин вважає, що документально підтвердженими витратами є витрати на зберігання тіла в морзі в розмірі 1950 грн. та саме на цю суму визнає позов в частині відшкодування матеріальної шкоди. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди вважає недоведеними.

В рамках судового розгляду даного спору судом залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Міністерства охорони здоров'я, в судове засідання не з'явилась, просила справу слухати без її участі про що зазначила у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник відповідача ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» Масловський А.І. в судовому засіданні позов визначав частково, зокрема не заперечував проти задоволення вимог про відшкодування матеріальних витрат на зберігання тіла у морзі в сумі 1950 грн.,а в решті позовних вимог просив відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.04.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України і за його вчинення призначеному йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права займатись лікарською діяльністю на строк один рік. Вказаним вироком звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного і додаткового покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді завідуючого травматологічного відділення для дітей ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» м. Чернівці, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Фастівська, 2, будучи лікарем-травматологом вищої кваліфікаційної категорії, відповідно медичним працівником, професійними обов'язками якого у відповідності до вимог Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» № 2801-ХІІ від 19.11.1992 року є запобігання і лікування захворювань, надання своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги, всупереч встановлених правил лікувального процесу, під час лікування хворої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період часу з 29.04.2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, проявляючи злочинну недбалість та неналежно виконуючи свої професійні обов'язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, допустив ряд недоліків та дефектів, які призвели до тяжких наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_5, тим самим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 140 КК України (а/с 7).

Згідно ч. 2 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач є матір'ю покійної ОСОБА_5, яка померла внаслідок вчиненого злочину працівником ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги», а тому з урахуванням положень ст.ст. 1167, 1168, 1172, 1201 ЦК України має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на поховання за рахунок юридичної особи, внаслідок дій працівника якої їй було завдано такої шкоди та вона понесла відповідні витрати.

Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Факт перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» на момент смерті потерпілої ОСОБА_5 встановлено вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.04.2017 року.

Таким чином, ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» несе відповідальність за завдану шкоду їх працівником, в даному випадку за шкоду завдану позивачу внаслідок смерті її вагітної доньки, при цьому суд не вбачає підстав для притягнення до цивільно-правової відповідальності за вказану шкоду Міністерство охорони здоров'я, оскільки ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок в банку, печатку суб'єкта господарювання із власним найменуванням встановленого зразка, штампи та інші реквізити юридичної особи, здійснює бухгалтерський облік, веде статистичну звітність у встановленому законом порядку, фінансується за рахунок відповідного місцевого бюджету, оскільки є комунальною установою, а тому несе відповідальність за завдану шкоду своїм працівником. При цьому, судом не встановлено, будь-яких підстав для покладення юридичної відповідальності за завдану позивачу шкоду на Міністерство охорони здоров'я.

Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

У відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не

суперечать законодавству.

З матеріалів справи вбачається, що позивач понесла витрати на поховання доньки, яка складаються з витрат на зберігання тіла в морзі в сумі 1950 грн. (а/с 12), витрати на церковне таїнство - обряд поховання в сумі 50 грн. (а/с 13), витрати на придбання одягу для поховання - 2930 грн. (а/с 13). Наведені обставини підтверджуються копією квитанції УПЦ Чернівецько-Буковинської єпархії від 13.05.2012 року, копією дублікату розрахункової квитанції від 05.05.2012 року та копією довідки №01986 від 04.10.2014 року з якої вбачається, що позивач придбавала одяг 05.05.2012 року, а саме весільну сукню, фату, туфлі, нижню білизну, конверт дитячий та вказані докази приймають судом як належні та допустимі, оскільки містять інформацію щодо предмету доказування (а/с 12,13).

При цьому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування витрат на влаштування надгробного пам'ятника, оскільки ст. 1201 ЦК України передбачено відшкодування вже понесених витрат на спорудження надгробного пам'ятника, а не спрямованих на майбутнє, проте в даному випадку позивач лише планує понести такі витрати та їх сума не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки є лише припущенням позивача, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Витрати на організацію поминального обіду не відносяться до витрат на поховання та положення ст.. 1201 ЦК України на такі витрати не поширюється, разом з тим, позивачу завдана матеріальна шкода, яка полягала у понесені витрат в загальному розмірі 9730 грн. на придбання продуктів харчування, що підтверджується копіями відповідних квитанцій датованих 07.05.2018 року, а тому така шкода підлягає відшкодуванню в порядку ст.. 1167 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач зазнала душевних страждань у зв'язку із смертю вагітної доньки та втратою її ненародженої дитини, а тому враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивачів в частині відшкодування моральної шкоди та з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в рамках спірних правовідносин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст..ст. 22,23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1201 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 116, 117, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в сумі 14660 грн. (чотирнадцять тис. шістсот шістдесят грн.).

Стягнути з обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, моральну шкоду в сумі 100000 грн. (сто тис. грн.)

Стягнути з обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» на користь держави судовий збір в сумі 1146,60 грн. (одна тис. сто сорок шість грн. 60 коп.)

В решті - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 жовтня 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна