АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 07 червня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально - побутового обслуговування", третя особа: директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В процесі розгляду справи він неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив: скасувати наказ Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" № 151-к від 16 червня 2015 року про його звільнення, поновити його на роботі на посаді начальника відділу постачання, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення, стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 000,00 грн.

Зазначав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 15 лютого 2011 року його було переведено на посаду першого заступника директора. Відповідно до наказів №17-п від 17 лютого 2011 року, № 110-п від 16 травня 2012 року, № 08-к від 14 січня 2013 року він працював на різних посадах. Наказом № 17-к від 23 січня 2014 року його було переведено на посаду начальника відділу постачання. 16 червня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника відділу постачання. Вважає своє звільнення незаконним, проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, а саме: ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України, та таким, що порушує його трудові права

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 07.06.2017 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи,неналежну оцінку доказів ,їх неправдивість та невідповідність вимогам закону. Вважає,що йому не було запропоновано при звільненні усі вакантні посади. Крім того, судом не ураховано його переважне право на залишення на роботі з огляду на те, що він тривалий час займав керівні посади. Зазначає, що потреби в реорганізації відповідача не було, а засідання профкому не повинно було відбуватися за його відсутності. Крім того голова профкому не мала права збірати профком, оскільки її обрання було здійснено з порушеннями.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XIIПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Представники відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити.

Третя особа ОСОБА_4 просив розглядати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того,що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства. Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально -побутового обслуговування" виконала вимоги статті 49-2 цього Кодексу. На звільнення позивача надано згоду профспілкового комітету підприємства, наявності у нього переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці позивачем не доведено і судом не встановлено.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Виходячи з положень ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, сторони перебували у трудових відносинах з 15 лютого 2011 року по 16 червня 2015 року.

Наказом директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" № 172 від 01 жовтня 2014 року було створено робочу групу по напрацюванню відповідного матеріалу для проведення реорганізації структурних підрозділів, а також зобов'язано голову робочої групи в термін до 10 жовтня 2014 року подати на затвердження наказ про зміни та доповнення до штатного розпису підприємства .

05.11.2014 року, отримавши висновки робочої групи, директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" звернувся до профспілкової організіції з поданням про скорочення чисельності та штату працівників з метою скорочення апарату управління, оптимізації основного виду діяльності і праці підприємства та його структури, яке було задоволено.

24 листопада 2014 року наказом № 214 "Про скорочення чисельності та штату працівників" внесено зміни до штатного розпису, а саме: розформовано структурні підрозділи, скорочено та виведено із штатного розпису посади згідно з Додатком № 1; утворено та введено до штатного розпису структурні підрозділи та посади згідно з Додатком № 2; робочій групі доручено визначити працівників, що підлягають скороченню з урахуванням переважного права на залишення на роботі; старшому інспектору відділу кадрів попередити працівників про звільнення та запропонувати наявні вакантні посади, підготувати наказ про скорочення, повідомити Державну службу зайнятості про вивільнення працівників у встановленому порядку. Згідно додатку № 1 розформовано зі скорочення посад структурний підрозділ "Відділ постачання": начальника відділу постачання - 1 штатна одиниця, інженер 1 категорії відділу постачання - 2 штатні одиниці. Згідно додатку № 2, зокрема, утворено структурний підрозділ "Підрозділ загального забезпечення" у складі начальника підрозділу - 1 штатна одиниця, фахівця загального підрозділу - 1 штатна одиниця, двірника - 1 штатна одиниця, сторожа - 4 штатні одиниці, прибиральника службових приміщень - 3 штатні одиниці .

Таким чином, посада начальника відділу постачання, яку обіймав позивач була скорочена 24 листопада 2014 року згідно наказу № 214 "Про скорочення чисельності та штату працівників".

Виходячи з положень ст.64 ГК України відповідач мав право на самостійне визначення своєї організаційної структури, а відтак доводи апеляційнорї скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.

Наказом № 226 від 08 грудня 2014 року «Про попередження про звільнення» старшого інспектора з кадрів зобов'язано повідомити начальника відділу постачання ОСОБА_8 про звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку із тривалою відсутністю позивача на роботі з причини його хвороби він був попереджений про звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України 17 березня 2015 року про що свідчить його підпис.

18 травня 2015 року наказом № 122-к директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" позивача звільнено з посади начальника відділу постачання у в'язку зі скороченням чисельності і штату працівників - п. 1 ст. 40 КЗпП України .

18 травня 2015 року наказом № 124-к директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" анульовано наказ № 122-к від 18 травня 2015 року у зв'язку з відсутністю ОСОБА_8 в цей день -18 травня 2015 року на роботі з невідомих причин .

У подальшому з'ясувалося, що з 18.05.2015 року позивач пішов на лікарняний й перебував на ньому до 16.06.2015 року.

16 червня 2015 року наказом № 151-к директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" позивача за згодою профспілкового комітету(протокол № 24 від 14 листопада 2014 року) звільнено з посади начальника відділу постачання у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким позивач був ознайомлений, що підтверджується його підписом.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. З ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року, справа № 6-40цс15).

Судом встановлено, що станом на час звільнення позивача на підприємстві було 10 вакантних посад: енергетик, машиніст компресорної установки 5-го розряду транспортно-механічної дільниці, енергетик 3-го розряду Лісового кладовища, електрогазозварник 4-го розряду Міського кладовища, каменотес 5-го розряду Лісового кладовища, прибиральник території Байкового кладовища, прибиральник території Міського кладовища, прибиральник території Лісового кладовища, робітник ритуальних послуг 3-го розряду Міського кладовища, робітник ритуальних послуг 3-го розряду Лісового кладовища.

Зазначені посади були запропоновані позивачеві, проте він відмовився від них та відмовився підтвердити свою відмову письмову, що спонукало відповідача до складання Акту від 17 березня 2015 року про відмову від пропозиції вакантних посад.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності вказаного Акту та неправомірності дій відповідача при його складанні спростовуються рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року.

Крім того, позивач не подав відповідачу письмову заяву про переведення його на одну з вакантних посад серед запропонованих йому, а також і у новоствореному відділі.

Доводи позивача щодо переважного права на залишення на роботі перед ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були переведені на посади начальника підрозділу загального забезпечення та фахівця цього підрозділу були ретельно перевірені судом, але свого підтвердження не знайшли. Не доведено й таких доводів апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Відсутність позивача на засіданні профкому при вирішенні питання про надання згоди на звільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України не є підставою для визнання рішення профкому незаконним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2016 року за позовом позивача до відповідачів у даній справі, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання дій, попередження про звільнення, наказу № 226 від 08.12.2014 року неправомірними і в силу ч.5 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :

Повний текст постанови складений 22.01.2018 року