Справа № 487/4725/18
Провадження № 2/487/2110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Кожина В.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2018 року був задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати, понесені ОСОБА_3 Встановлено позивачу строк для подання до суду доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

26.09.2018 року від представника позивача - ОСОБА_1, надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій вона просила стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4004,80 грн., які складаються із: судового збору 704,80 грн., витрат на правову допомогу 3300,00 грн.

11.10.2018 р. від відповідача до суду надійшло заперечення на заяву про розподіл судових витрат, в якому він висловив свою незгоду з розміром судових витрат. В обґрунтування заперечень зазначив, що безпідставним є стягнення 1200 грн. повязаних з представництвом її інтересів в Заводському районному суді м. Миколаєва, оскільки справу було розглянуто за відсутності сторін в судовому засіданні. Також заперечив щодо стягнення 200 грн. на підготовку листа про сплату аліментів, оскільки це питання не являлось предметом спору. Просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про розподіл судових витрат, надала пояснення аналогічні змісту заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, посилаючись на підстави, викладені в запереченні. Також додала, що розмір заявлених судових витрат не співмірний із складністю справи, ціною позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

В ході судового розгляду представником позивача було заявлено клопотання, в якому він просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на правову допомогу. Разом із тим, у відповідності до положень п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України просив суд призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та встановити позивачу строк для надання суду доказів про суму понесених нею витрат на правову допомогу.

В зазначений у рішенні суду строк позивачем було направлено до суду докази вартості понесених нею судових витрат.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку визначено частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Межі та порядок відшкодування судових витрат регламентовано статтями 133, 137,141,142 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп.

Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 352 гривні 40 коп.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На думку суду з зазначеним розміром судових витрат позивача, які вона просить стягнути з відповідача не можна погодитись у звязку з наступним.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 26.06.2018 р. до договору від 26.06.2018 р., акту здачі-приймання виконаних робіт від 20.09.2018 р., квитанцією про сплату ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_1 3300 грн. адвокатом позивачу було надано неіснуючу станом на 26.06.2018р. правову допомогу, в той час як статтями 15 та 137 ЦПК України передбачено надання правничої допомоги.

Крім того, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи.

Також, керуючись принципами справедливості та верховенства права розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, результат її вирішення ніяким чином не впливає на репутацію позивача, ніякого публічного інтересу дана справа не викликала.

Крім того необхідно зазначити, що в акт здачі-приймання виконаних адвокатом робіт було включено послугу, яка не стосується предмета спору підготовка листа про сплату аліментів.

В позовній заяві та в судовому засіданні адвокатом також не зазначено чому позовна заява була підписана не позивачем, а адвокатом, чому позивач жодного разу не зявилась до суду та особисто не приймала участь в судовому засіданні, в чому полягала необхідність участі адвоката в такій справі враховуючи поширеність таких справ і більш менш сталу практику їх розгляду. До того ж, обидві сторони та представник позивача подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі і рішення було ухвалено за їх відсутності.

Також представником позивача не обґрунтована необхідність підготовки заперечень на відзив, з огляду на те, що фактично відповідач визнав позов.

А тому, враховуючи розмір виконаних адвокатом робіт по наданню позивачу правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1400 грн. (вивчення документів та консультування клієнта 300 грн., підготовка позовної заяви 800 грн., представлення інтересів клієнта в суді 300 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 7, 12, 16, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 258 - 259, 263 - 265, 268, 270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Доповнити рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.09.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зазначивши наступне:

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) витрати на правничу допомогу в сумі 1400 грн. та судовий збір в розмірі 352 гривні 40 коп. (50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), а всього: 1752,40 грн.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50 % судового збору, що складає 352 (триста п'ятдесят дві) грн 40 к., сплаченого при поданні позову за квитанцією №0.0..1 від 20.07.2018.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне додаткове рішення складено 16.10.2018 року.

Суддя: З.М. Сухаревич