Дата документу 17.09.2018 Справа № 554/2970/18
Єдиний унікальний номер справи:554/2970/18
Провадження № 2/554/1938/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12.09.2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.Г., за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави про визнання права власності на житло за набувальною давністю ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 42 років помер ОСОБА_2, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. На час смерті ОСОБА_2 у вказаному житлі за адресою: АДРЕСА_1, за згодою ОСОБА_2, проживала також позивачка, ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_2 з 26.06.2006 року по даний час вона та ОСОБА_3 продовжують проживати у вказаному житлі.

Протягом 10 років з дня смерті ОСОБА_2, дане житло ніким крім неї не доглядалось, спадкоємців після ОСОБА_2 не з'являлось, ніхто права власності на дане житло не заявляв та не укладав із комунальними підприємствами м. Полтави договорів постачання комунальних послуг. У ОСОБА_2, є син, який проживає за кордоном, та казав їй, що квартира йому не потрібна.

Вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним житлом, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонт, оскільки завжди проживає. Всі комунальні платежі з червня 2006 року по даний час підприємствам ПАТ «Полтавагаз», КП «Полтававодоканал», ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», ПАТ «Полтаваобленерго» сплачуються позивачкою.

На даний момент права приватної власності на вказану квартиру у неї має, тобто вона знаходиться у власності інших осіб, а отже є чужим нерухомим майном, а тому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 03.05.2018 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити, надала суду відзив на позовну заяву.

Суд, вислухавши представника позивача, позивача, представника відповідача, показання свідків вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Так позивач ОСОБА_4 вказує, що більше 10 років проживає у квартирі АДРЕСА_1

Квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2002 року належала на праві приватної власності ОСОБА_2, дана квартира складається з однієї кімнати площею - 13.5кв.м.. кухні площею - 3.9кв.м. та вбиральні площею - 0.9 кв.м.

Позивачка стверджує що у дану квартиру вона вселилась за згодою власника ОСОБА_2, але не зазначає на яких підставах та з якого часу вона вселилась у дану квартиру. Зазначає, що 26.06.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживають у даній квартирі, утримують її, сплачують за комунальні послуги та роблять необхідні ремонти.

Позивачка вважає, що вона добросовісно і безперервно володіє даної квартирою більше 10 років, тому в неї є підстави для набуття права власності на дану квартиру за набувальною давністю

Посилання позивача на те, що вона добросовісно та відкрито володіє та користується житлом за адресою: АДРЕСА_1, а тому за нею має бути визнано право власності на житло за набувальною давністю, суд оцінює критично, виходячи з наступного:

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред»явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред»явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв»язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Оскільки користуючись житлом, яке не є його власністю, позивач був обізнаний про власника, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним. Та обставина, що позивач проживає в квартирі, здійснює ремонти та оплачує комунальні послуги не породжує права позивача на набуття права власності за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 344 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави про визнання права власності на житло за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 17.09.2018 р.

Суддя В.М.Бугрій