РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої:судді ОСОБА_1

за участю секретаря:ОСОБА_2,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 26 грудня 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит у розмірі 500 гривень.

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.04.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.12.2008 року стягнуто з позивача в користь банку 150414 грн. 71 коп.

Ухвалою суду від 06.02.2015 року заочне рішення суду було скасоване.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 10.03.2015 року позовну заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду.

В березні 2018 року їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження ВП № 55507495 та та про стягнення з неї заборгованості в сумі 46112, 07 грн. по кредитному договору від 26.12.2008 року.

Підставою для відкриття виконавчого провадження стало вчинення виконавчого напису за зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, який був вчинений 07 вересня 2017 року та зареєстровано в реєстрі за номером 12541.

Посилаючись на вчинення виконавчого напису з порушенням встановленого Порядку вчинення нотаріальних дій просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає до виконання.

Ухвалою судді від 20.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 18.07. 2018 року.

За клопотанням представника позивача, в якості забезпечення доказів, ухвалою суду від 18.07.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 07 вересня 2017 року № 12541.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року за клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 03.08.2018 року та проведення його в режимі відеоконференції.

20.08.2018 року від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву в якому банк вимоги позивача не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

17.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті та проведення судового засідання в режимі відео конференції на 25.09.2018 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просить позов здовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 07.09.2017 року № 12541 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 44312, 07 грн., видано з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат». Просить відмовити в задоволенні позову.

Треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та представник відділу ДВС Володимир-Волинського МРУЮ на розгляд справи в судове засідання не зявились, подавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 26 грудня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 25% річних.

З пояснень позивача вбачається, що в подальшому без її згоди ліміт було збільшено до 29000 гривень.

В 2014 році ПАТ КБ «Приватбанк» було пред'явлено до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором.

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.04.2014 року з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 150414 грн. 71 коп.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 06.02.2015 року заочне рішення суду було скасоване.

Ухвалою суду від 10.03.2015 року позовну заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою позивача було залишено без розгляду.

Як пояснила позивач підставою для залишення позову без розгляду було те, що заборгованості по даному кредиту в неї не існувало.

29.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача боргу за кредитним договором б/н від 26.12.2008 року, в сумі 44312,07 гривень.

07.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12541, яким пропонується стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 44312,07 гривень, що складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7708,17 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 31026,84 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 3228,87 грн., заборгованість по штрафам ( фіксована частина) у розмірі 250 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від заборгованості) у розмірі 2098, 19 грн.

Як вбачається із вказаного виконавчого напису, строк, за який провадиться стягнення, складає 3139 днів, а саме з 26.12.2008 року по 31.07.2017 року.

Як встановлено судом, даний виконавчий напис ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено в ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ.

12 січня 2018 року державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ було відкрито виконавче провадження № 5550745 з виконання даного виконавчого напису.

Як свідчить позовна заява, про наявність існуючої заборгованості по кредитному договору позивачу стало відомо в березні 2018 року з повідомлення державної виконавчої служби.

Аналіз наявних у справі матеріалів, свідчить про порушення банком та нотаріусом процедури та порядку вчинення виконавчого напису.

Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса від 07 вересня 2017 року, що він вчинений не на підставі кредитного договору, а заяви ОСОБА_3 від 26.12.2008 року, укладеної між нею та Банком, в якій зазначено про ознайомлення з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, та її згодою, що зазначене складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Зазначена заява нотаріально не посвідчена.

Крім того, до заяви не додано Умови і правила надання банківських послуг, якими регулюється порядок видачі платіжних карток та відносини між банком та клієнтом, які є невід'ємною частиною договору.

Судом встановлено, що нарахована банком заборгованість ОСОБА_3 не є безспірною.

Із виконавчого напису нотаріуса вбачається що ним було визначено до стягнення 44312,07 гривень, що складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7708,17 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 31026,84 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 3228,87 грн., заборгованість по штрафам ( фіксована частина) у розмірі 250 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від заборгованості) у розмірі 2098, 19 грн.

Між тим, розмір заборгованості, який міститься на виконавчому написі нотаріуса не відповідає дійсній сумі заборгованості за вказаним кредитом згідно наданого розрахунку до заяви про вчинення виконавчого напису

З розрахунку заборгованості, поданого банком нотаріусу, станом на 31.07.2017 року, вбачається, що розрахунок надано за період з 26.12.2008 року по 21.10.2011 року, хоча виконавчий напис видано за період з 26.12.2008 року по 31.07.2017 року.

Як передбачено пп.б п.2 Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов'язанням, додається засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» визначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні бухгалтерські документи (документи первинного бухгалтерського обліку), такими документами є документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Доказів того, що поданий нотаріусу документ - розрахунок заборгованості, є первинним бухгалтерським документом, складеним уповноваженою на те особою, яка має право складати документи первинного бухгалтерського обліку, і який визначає розмір заборгованості, період її нарахування і утворення, представник АТ КБ «Приватбанк» суду не подав. Оскільки розрахунок заборгованості і виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості не є тотожними та не замінюють один одного, то це дає підстави вважати, що наданий нотаріусу розрахунок заборгованості, з огляду на вимоги пункту 2 Положення, не є документом, який посвідчує безспірність визначеної суми боргу.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Вирішуючи даний спір по суті позовних вимог суд приходить до висновку, що розмір заборгованості зазначений в виконавчому написі не відповідає розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.12.2008 року станом на 31.07.2017 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, загальна сума заборгованості, яка була прийнята нотаріусом та зазначена в виконавчому написі, включає в собі заборгованість по кредиту, відсотках, пені, штрафу за період з 26.12.2008 року по 31.07.2017 року. Відповідність розрахунків заборгованості, з урахування строків позовної давності, нотаріусом не перевірялася. Виконавчий напис видано саме на суму, яка була вказана стягувачем в заяві, а наданий розрахунок містить дані лише станом на 21.10.2011 року.

Із виконавчого напису нотаріуса вбачається, що строк за який провадиться стягнення становить 3139 днів, а саме з 26.12.2008 року по 31.07.2017 року.

Про небезспірність суми заборгованості свідчить і сам факт звернення відповідача з позовом до позивача в 2014 році про стягнення заборгованості і в подальшому залишення його без розгляду.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Так, ч.12 ст.28 ЦПК України передбачено розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст.50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність позов ОСОБА_3 задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 07 вересня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 12541, яким стягнуто з позивача борг за кредитним договором.

Пунктом 9 частиною 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 704,80 гривень.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 704,80 гривень підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 259, 265, 268, 273 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16, Цивільного кодексу України, ст.ст.34, 36, 87, 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, вчинений 07 вересня 2017 року про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором б/н від 26 грудня 2008 в сумі 44312 (сорок чотири тисячі триста двадцять) грн. 07 коп. визнати таким, що не підлягає до виконання.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в користь держави 704,80 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2018 року.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула