ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/72/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представника Тернопільської РДА (як орган опіки та піклування) - Вівчар М.М., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12017/17-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 25 червня 2018 року, у цивільній справі за позовом Тернопільської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2017 року Тернопільська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування) звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, про стягнення з ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі 600 (шістсот) гривень щомісяця, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог Тернопільська РДА (як орган опіки та піклування) зазначила, що відповідач є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстрація дитини була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, відомості про батька "ОСОБА_9" записані за вказівкою матері. Малолітня дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей Тернопільської РДА як дитина, яка опинилися в складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА №63 від 28 жовтня 2016 року та договору про здійснення соціального супроводу №19/16 від 01 листопада 2016 року сім'я ОСОБА_2 перебуває на соціальному супроводі Тернопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а тому систематично отримує інформаційно-консультативні послуги стосовно належних умов виховання новонародженої дитини, повноцінного її розвитку, дотримання здорового способу життя. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2015 року позбавлено батьківських прав відносно трьох її дітей. Згідно з довідки-характеристики виданої ВК Мишковицької с/р відповідачка через відсутність роботи та бажання працювати не може забезпечити всім необхідним для нормального проживання та виховання своєї дитини. З повідомлення Мишковицької с/р від 03 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 в нічну пору доби перебувала на вулиці з малолітньою дитиною від якої неприємно пахло, весь одяг був мокрий, брудний і дитина була без підгузка, а також перебувала в стані переохолодження. Працівниками служби у справах дітей Тернопільської РДА неодноразово проводилися обстеження умов проживання малолітньої дитини, де було встановлено, що будинок складається з двох кімнат, але лише одна кімната придатна для проживання, шибки на вікнах старі і тріснуті, вікна не відкриваються, тому неможливо провітрити кімнату, старі меблі, а також в господарських будівлях зберігається сміття, оскільки ОСОБА_2 не веде домашнього господарства. Протягом 2016-2017 років з відповідачем проводилися профілактичні роботи щодо належного виконання батьківських обов'язків, підтримання чистоти в будинку, не вживання алкогольних напитків, належно вигодовувати дитину, проте, мати не виконувала даних рекомендацій і не докладала жодних зусиль для вирішення даних питань. Також, ОСОБА_2 з малолітньою дитиною постійно відсутня за місцем реєстрації, хоча вказує, що вона там постійно перебуває. Згідно листа Тернопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 08 червня 2017 року "Щодо візиту у сім'ю ОСОБА_2." від 07 червня 2017 року №1-177/3 було встановлено, що санітарно-гігієнічні умови, де перебуває дитина не відповідають нормам, а дитина давно не мита. 12 червня 2017 року фахівцями із соціальної роботи був здійснений позаплановий візит у дану сім'ю, однак ні матері, ні дитини дома не було і сімейний лікар вказав, що відповідач не виконує рекомендацій і розвиток дитини погіршується та може спричинити загрозу для життя дитини, що підтверджується актом огляду дитини від 08 червня 2017 року. Тому, рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА №27 від 27 червня 2017 року малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, було вилучено від матері ОСОБА_2 і влаштовано в Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини на повне державне забезпечення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року позов Тернопільської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнено із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої у АДРЕСА_2 аліменти на неповнолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим і вона з ним не погоджується. Зазначивши, що дитині буде краще з матір'ю, що вона змінилася, пішла на роботу, живе в Тернополі з майбутнім чоловіком, дитина буде чистою, нагодованою, вбраною і піде в дитсадок.

Від Тернопільської РДА (як орган опіки та піклування) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року у справі №607/12017/17 - залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Зазначивши, що відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, де вона зараз проживає без реєстрації разом зі своїм співжителем в житловому приміщенні, яке розташоване на 3 поверсі 4 поверхового будинку та складається з 1 кімнати, в якій зареєстровані, її співмешканець та його матір. Відповідач не перебуває з останнім у шлюбі, зміна проживання її відбулося після того, коли дитину влаштували на повне державне утримання до будинку дитини, а тому є загроза, що після незначних непорозумінь між нею та співжителем, ОСОБА_2 повернеться за місцем реєстрації у с. Мишковичі, Тернопільського району, Тернопільської області, де не створено належних умов для проживання малолітньої. Основними критеріями звернення до суду про позбавлення її батьківських прав відповідача слугували численні звернення Мишковицької с/р та дільничого педіатра щодо погіршення стану здоров'я малолітньої дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник Тернопільської РДА (як орган опіки та піклування) - Вівчар М.М. апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та необхідність перебування її в умовах, які будуть сприяти нормальному вихованню та розвитку дитини. Суд відкинув твердження ОСОБА_2 про те, що вона забезпечить належні умови для фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини, оскільки остання на неодноразові рекомендації державних органів, які забезпечують дотримання прав дитини, не реагувала, їх не виконувала та ігнорувала, а також не створила такі умови, які б забезпечували найкращі інтереси дитини.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може і вважає його таким, що він суперечить зібраним по справі доказам з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезепечності; малолітню дитину не слід, крім тих випадків , коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 "Савіни проти України" в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari &aає; Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (mutatis mutandis, справа "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, пункт 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, пункт 72, від 26 жовтня 2006 року; "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, пункт 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, пункт 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, пункт 68, від 21 вересня 2006 року).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини.

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

З огляду на вказану правову позицію та принципи проголошені Європейським судом з прав людини, можна зробити висновок, що для розлучення дитини з батьками (з позбавленням батьківських прав або без такого) суду потрібно встановити: 1) винну поведінку батьків, 2) справжню небезпечність умов для дитини, 3) доказову базу вказаних обставин, 4) наявність вжиття тимчасових проміжних заходів до батьків, 5) обов'язкове слухання показань самих дітей.

Судом встановлено, що матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням №27 комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА від 27 червня 2017 року вирішено: вилучити малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_2 та подати позов до суду про позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітньої дитини (а.с. 9).

Розпорядженням голови Тернопільської РДА №300-од від 29 червня 2017 року було зобов'язано службу у справах дітей Тернопільської РДА спільно з Тернопільським районним територіальним медичним об'єднанням здійснити заходи щодо влаштування малолітньої дитини ОСОБА_3 в Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини на повне державне утримання (а.с. 17).

Відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку №01-1356/01-10 від 07 вересня 2017 року, що Тернопільська РДА вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-8).

Проте колегія суддів вважає даний висновок органу опіки та піклування недостатньо обґрунтованим без врахування всіх обставин справи.

Так, з даного висновку видно, що фахівці з соціальної роботи Тернопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово здійснювали відвідування сім'ї ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 однак нікого не заставали.

Під час розгляду справи було з'ясовано, що ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_1.

Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1, членами комісії: ОСОБА_4 - начальник відділу соціально-правового захисту дітей ССНД, ОСОБА_5 - головний спеціаліст ССНД, ОСОБА_6 - головний спеціаліст юрист-консультант ССНД, було встановлено, що в квартирі чисто, затишно, для дитини є місце для сну, шафа для одягу, а зі слів матері, що також є візок для дитини, іграшки, стосунки у сім'ї доброзичливі.

Відповідач ОСОБА_2 працевлаштувалася, що підтверджується довідкою виданою ФОП ОСОБА_7, в якій вказано, що ОСОБА_2 дійсно працює у неї на посаді прибиральника виробничих приміщень з посадовим окладом 3 750 гривень з 04 жовтня 2018 року по даний час (а.с. 116).

Як зазначено в характеристиці, виданою керівником ОСОБА_8, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, працює на посаді прибиральника виробничих приміщень з 20 липня 2018 року і за даний період на посаді зарекомендувала себе позитивно. Ділові якості проявила на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійна та врівноважена, жодної скарги клієнтів сфери обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та позитивним відношенням. Чудово підготовлювала та відстажовувала нових працівників.

Відповідно до відповіді Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини №239 від 13 вересня 2018 року, ОСОБА_2 відвідувала неодноразово свою малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: 18 січня 2018 року, 03 квітня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 21 травня 2018 року, 04 червня 2018 року, 11 червня 2018 року, 12 червня 2018 року та 05 серпня 2018 року. Під час даних відвідувань, відповідачка приносила своїй дитині декілька раз продукти харчування, та одного разу принесла дитячі черевички (а.с. 114).

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду, що також свідчить про її інтерес до дитини. В судовому засіданні відповідач стверджувала, що вона змінить ставлення до виховання дитини і просила суд не позбавляти її батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3.

Думка дитини судом не з'ясовувалася, оскільки дитині на час розгляду справи було відповідно півтора року.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки ОСОБА_2 та її свідомого нехтування своїми батьківським обов'язками стосовно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., а отже й відсутні підстави позбавлення її батьківських прав.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року - скасувати і ухвалити нове, яким в позові Тернопільської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та роз'яснити, що в разі ухилення від обов'язку по вихованню дитини вона може бути позбавлена батьківських прав.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким в позові Тернопільської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та роз'яснити, що в разі ухилення від обов'язку по вихованню дитини вона може бути позбавлена батьківських прав.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи