Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 711/2731/16-ц

провадження № 61-13740св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 січня 2018 рокуу складі колегії суддів:

Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

У травні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору удаваним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року

№ 0, яка виникла станом на 09 березня 2016 року в розмірі

4 730,90 доларів США та 14 010,63 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 31 жовтня 2017 року

ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 січня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3,було залишено без руху, оскільки вона подана після закінчення строків, установлених частиною другою статті 294 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2016 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частиною першою статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що недоліки апеляційної скарги не усунуто, а саме підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не є поважними.

У лютому 2018 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував того, що постанову Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року отримано нею у відділенні поштового зв'язку 25 жовтня 2017 року, а з апеляційною скаргою до Апеляційного Суду Черкаської області повторно звернулася 31 жовтня

2017 року, тому строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Встановлено, що ОСОБА_2 копію рішення суду першої інстанції від 15 вересня 2016 року отримала 21 вересня 2016 року.

Не погодившись із указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 27 вересня 2016 року, тобто у строк передбачений частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Зазначену скаргу ухвалою апеляційного суду від 06 жовтня 2016 року було залишено без руху, з підстав несплати судового збору за подання апеляційної скарги, а 15 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду повернуто заявнику у зв'язку із не усуненням недоліків.

В подальшому, указану ухвалу апеляційного суду від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 оскаржила до суду касаційної інстанції, проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року їй було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відмовлено.

31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2016 року разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення.

Як на поважність пропуску строку ОСОБА_2 посилалась на те, що вона використала своє процесуальне право, звернувшись до судів вищих інстанції, оскаржуючи процесуальні ухвали, з підстав незгоди з ними щодо покладення на неї обов'язку зі сплати судового збору, вважаючи, що вона звільнена на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживача» за подання апеляційних та касаційних скарг. Отримавши копію постанови Верховного Суду України 25 жовтня 2017 року, вважала, що саме з цієї дати обчислюються строки на оскарження рішення суду в апеляційному порядку, тобто апеляційну скаргу необхідно було подати до 06 листопада 2017 року, яка була подана 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа &q?ті;Пономарьов проти України&q?вс; від 03 квітня 2008 року).

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_2 не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 27 вересня 2016 року звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою, тобто у строк, передбачений частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, яку було повернуто заявнику з підстав несплати судового збору та у подальшому ОСОБА_2 використовуючи своє процесуальне право оскаржувала указану ухвалу до судів касаційної інстанцій, вважаючи, що суд безпідставно поклав на неї обов'язок зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, дійшов помилкового висновку про те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено заявником без поважних причин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило