Справа № 182/3128/17
Провадження № 2/0182/1080/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.10.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тихомирова І.В.

за участю секретаря - Рахуба О.Г.

у присутності: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Хребтової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом для зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

21.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом для зняття з реєстрації.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_10 належить будинок з житловими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Ще до смерті батька за вказаною адресою були зареєстровані її брат ОСОБА_4 та його родина: колишня дружина ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також малолітні ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час у будинку проживає лише її брат ОСОБА_4, однак він не сплачує комунальні послуги та не бажає дбати про будинок. ОСОБА_5 разом з дітьми з 2011 року у будинку не проживають, їхніх речей там немає та жодних витрат по утриманню житла не несуть, чим створюють ОСОБА_1 матеріальні труднощі та обмежують у реалізації її права власності на нерухомість у повному обсязі. У добровільному порядку відповідачі зніматися з реєстрації не бажають, у зв'язку з чим позивач вимушена звертатися до суду та просить визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року провадження по справі було відкрито (а.с.25).

Ухвалою суду від 11.04.2018 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_8, оскільки судом було встановлено, що відповідача ОСОБА_7 було позбавлено батьківських прав по відношенню до її дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. Малолітнього ОСОБА_9 влаштовано до прийомної сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_8, а ОСОБА_11 був усиновлений відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року (а.с.53). ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Чкаловської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.72)

У ході розгляду справи позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Пояснила, що ОСОБА_4 постійно мешкає у належному їй будинку, однак псує його, недбало ставиться до приміщення. Місце знаходження інших відповідачів на даний час їй точно невідомо.

У судові засідання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 жодного разу не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с.27-30, 39-42,57-59,61,63-65,69). Відзиву чи жодних заяв від них суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 16.10.2018 року суду пояснила, що в її сім'ї проживає малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його батько ОСОБА_4 інколи відвідує сина, про місцеперебування матері ОСОБА_5 їй нічого не відомо. Проти задоволення позову стосовно свого прийомного сина ОСОБА_9 та його батька ОСОБА_4 заперечила.

Представник Служби у справах дітей заперечив проти зняття з реєстрації малолітнього ОСОБА_9 та вказав на необхідність збереження права користування житлом за дитиною, яка проживає у прийомній родині. Натомість, у судовому засіданні 25.01.2018 року представником третьої особи було зазначено, що права малолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, у разі визнання його втративши право користування житлом, порушені не будуть, оскільки на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року його було усиновлено.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.05.2017 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П., реєстровий № 2-331, належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-13).

Згідно з довідкою № 2141 від 12.06.2017 року, виданою виконавчим комітетом Покровської сільської ради, у належному позивачеві будинку зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Відповідно до акту № 2163 від 12.06.2017 року, складеного депутатом Приміської сільської ради Нарижною В.В., за вказаною вище адресою з 2011 року не проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (а.с.15).

На виконання вимог ч. 3 ст.122 ЦПК України в ред. 2004 року, що була чинна на дату надходження справи до суду та відкриття провадження, судом були зроблені запити до Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області. За результатами надісланих довідок щодо місця перебування осіб реєстрація ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, у будинку АДРЕСА_1, не підтвердилася (а.с.22,23). З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в частині визнання ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житлом, і, оскільки у них первісно було відсутнє це право, суд вважає доцільним відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до інформації Служби у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації вих. № 713 від 19.10.2017 року, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2010 року по справі № 2-2056/10 ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав по відношенню до її дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_11 Згідно з розпорядженням голови Нікопольської райдержадміністрації від 06.09.2010 року № 847-р-10 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, влаштований до прийомної сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року № 2-о-280/10 ОСОБА_11 було усиновлено (а.с.31,32-33,34). ОСОБА_9, згідно реєстраційних карток органу реєстрації виконкому, на території Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області не зареєстрований і не проживає (довідка № 4361 від 30.10.2017 року на а.с.73).

Поясненнями позивача, матеріалами справи суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_5 дійсно без поважної причини не проживає у належному ОСОБА_1 житловому приміщенні понад рік та не бере участі в його утриманні, не є членом сім'ї позивача, чим створює останній матеріальні труднощі та перешкоди у користуванні належним їй майном. Крім того, сина ОСОБА_5, ОСОБА_11, рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 18.11.2010 року № 2-о-280/10 було усиновлено. З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням (ч. 1 ст. 232 СК України). За таких обставин, суд вважає, що право на житло ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, не буде порушено, проти чого не заперечувала Служба у справах дітей. Тому суд вважає можливим визнати ОСОБА_5, ОСОБА_11 такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.

Натомість суд не вбачає підстав для задоволення позову у відношенні брата позивача ОСОБА_4 У позовній заяві та судових засіданнях ОСОБА_1 підтвердила факт проживання ОСОБА_4 у своєму будинку. В матеріалах справи відсутні жодні докази, які б спростовували пояснення позивача, як і докази того, що ОСОБА_4 якимось чином псує житло позивача та завдає їй перешкоди у користуванні нерухомістю. ОСОБА_4 правомірно зареєстрований у будинку позивача з 17.02.2004 року, тобто за життя свого батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та спадщину у вигляді спірного будинку після смерті якого отримала ОСОБА_1 (а.с.7,21).

Також, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні позову у відношенні малолітнього ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1, який розпорядженням голови Нікопольської райдержадміністрації від 06.09.2010 року № 847-р-10 влаштований до прийомної сім'ї ОСОБА_2, оскільки його перебування у прийомній сім'ї носить тимчасовий характер. Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон) встановлений напрям захисту житлових прав дітей зазначених категорій, а саме: збереження житла, яке вже належить їм на правах власності або на правах користування. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є, в тому числі, захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей.

За змістом ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням того, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, є малолітнім та за рішенням суду був усиновлений, суд вважає можливим стягнути лише з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 106,67 грн. (640,00 грн. / 6 позовних вимог)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 328, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користьОСОБА_1 судовий збір у сумі 106 (сто шість) грн. 67 коп.

Повний текст рішення суду виготовлено 19.10.2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: І. В. Тихомиров