Справа № 236/2447/18
24 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бікезіної О.В.,
за участю секретаря Снігирьової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 19.11.2013 року. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір.
?3758,44 грн. - заборгованість за кредитом;
?4094,85 грн. - заборгованість з пенею та комісією;
?500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
?4339,31 грн. - штраф (процентна складова).
Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.5 зворот).
Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду справи. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60, 63), проте відповідач в судове засідання не з'явилася, про поважні причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не надала.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалою суду від 25.10.2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с. 38).
Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н від 19.11.2013 року (а.с. 9-34). Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 9 зворот).
За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір.
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
Суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється.
Згідно умов укладеного договору, договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування, Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 9-34).
Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених Договором (а.с. 14 зворот).
Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові кредит. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Оскільки відповідач не надала позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконала, у банка виникло право вимагати від ОСОБА_1 повернення суми кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
?3758,44 грн. - заборгованість за кредитом;
?4094,85 грн. - заборгованість з пенею та комісією;
?500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
?4339,31 грн. - штраф (процентна складова).
З Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.10) та розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, а саме з 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 року - 43,20% (а.с.7-8).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладання договору 19.11.2013 року, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої за стосуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору . Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.16 зворот) має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків, в тому числі процентів, з попереднім повідомленням позичальника не менш, як за 7 днів до введення змін, зокрема у виписці по картрахунку. У разі, якщо банк протягом 7 днів не отримає від клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови.
Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року.
При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України.
При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Суд враховує, що п. 1.1.3.2.3 Умов і Правил передбачено право Банку здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків, в тому числі процентів, з попереднім повідомленням позичальника не менш, як за 7 днів до введення змін, проте, позивачем не надано суду доказів того яким чином та коли відбулося збільшення процентної ставки за користування кредитом та яким чином про це було повідомлено ОСОБА_1
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Позивач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при обґрунтуванні позову, зокрема правильність розрахунку боргу.
За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено дотримання процедури підвищення процентної ставки, а тому підстави для нарахування відповідачу з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних.
Для з'ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд заборгованість по тілу кредиту на 1 вересня 2014 року (день підвищення відсоткової ставки), що становить 3758,44 грн., перемножує на 30% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов'язання з 1 вересня 2014 року по 11 червня 2018 року. Отриманий результат є розмір заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 4294,01 грн. ((3758,44 грн. х 30%): 360 днів) х 1371 днів прострочки).
Враховуючи, що заборгованість по відсоткам станом на 29.08.2014 року була у розмірі 418,68 грн. (а.с. 7), загальна сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом складає 4712,69 грн. (4294,01 грн. + 418,68 грн.).
Виходячи з наведеного, в сукупності встановлених у справі обставин суд вважає, що позивачем доведений факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем та факт не виконання відповідачем в повному обсязі своїх зобов'язань за договором, а тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість у розмірі 8471,13 грн., з яких 3758,44 грн. - тіло кредиту, 4712,69 грн. - відсотки за користування кредитом станом на 11.06.2018 року.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та штрафів суд виходить з наступного.
Пунктом 1.1.5.20 Умов передбачено, що в разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, обумовлених договором більш ніж 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн., та + 5 % від суми позову (а.с.20 зворот).
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (із змінами та доповненнями) на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 вказаного Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р визначений та затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. У п. 17 ч. 1 цього додатку вказано Лиманський район (колишній Краснолиманський район).
Згідно відмітки у паспорті відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35), вказана інформація міститься і в листі Лиманської міської ради від 01.08.2018 року (а.с.54), тому суд застосовує вимогу наведеного вище Закону.
З розрахунку пені та комісії за прострочення сплати видно, що період її нарахування, визначений щомісячно, при цьому станом на 03.04.2014 року пеня не нарахована, а пеня нарахована за період з 14.04.2014 року по 11.06.2018 року у розмірі 4094,85 грн. не підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1, відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с.7-8).
Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що відповідач, крім заборгованості за кредитним договором та заборгованості по процентам за користування кредитом, має сплатити за порушення грошового зобов'язання суму штрафів, яка складається з штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 4339,31 грн., з чим суд погодитися не може і вважає, що в цій частині позовних вимог треба відмовити, відповідно до вимог вищевказаного Закону.
З врахуванням викладеного, підлягає стягненню з відповідача заборгованість в розмірі 8471,13 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 3758,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4712,69 грн.
З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 15.06.2018 року (а.с.49).
Керуючись ст. ст. 11, 509, 525-527, 530, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4,12,13, 81, 133,141,259, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції яка діє з 15.12.2017 року), апеляційну скаргу позивач має право подати до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 24.10.2018 року.
Суддя