ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №580/310/18

Номер провадження 22-ц/788/1933/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 серпня 2018 року в складі судді Бакланова Р.В., ухвалене у м. Лебедин, повний текст якого складено 06 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

16 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, станом на 31 грудня 2017 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 96740,37 грн, яка складається з наступного: 7272,43 грн - заборгованості за кредитом, 80890,57 грн - заборгованісті по процентам за користування кредитом, 3732,59 грн - заборгованісті за пенею та комісією, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 4594,78 грн - штраф (процентна складова).

У зв'язку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 28 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку з пропуском строків позовної давності звернення до суду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що термін дії картки позичальника до 30 вересня 2015 року, а отже позовна давність позивачем не пропущена, оскільки між датою, коли закінчився строк дії виданої відповідачу платіжної картки та датою, коли позивач звернувся до суду з даним позовом, минуло менше трьох років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 висловив незгоду з висновками суду першої інстанції щодо укладення кредитного договору з відповідачем, отримання нею кредиту в сумі 7400 грн., а також вважав, що апеляційна скарга підписана представником, який не має повноважень адвоката. Тому просив закрити апеляційне провадження у справі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн. х 100= 176200 грн.), справа визнана апеляційним судом малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 7400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 02 березня 2008 року, з умовами якої відповідач погодилася, про що свідчить її особистий підпис на вказаній довідці, зазначено тип картки VISA Classic, тип кредитної лінії відновлювальна, базова відсоткова ставка 3,0% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором: 250 грн + 5% від суми позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року становить 96740,37 грн, яка складається з наступного: 7272,43 грн - заборгованість за кредитом, 80890,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3732,59 грн - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 4594,78 грн - штраф (процентна складова).

Позивач звернувся до суду з позовом 16 лютого 2018 року.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» мотивовано тим, що банк звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 526, ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлюється у один рік, зокрема щодо вимог про стягнення пені і штрафу (ст. 258 ЦК України).

Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, 02 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір та відповідачем отримано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

30 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Лебединського відділення №1 СФ ПриватБанку про збільшення кредитного ліміту на її кредитну картку, строк дії січень 2012 року.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії кредитної картки ОСОБА_1 становить до вересня 2015 року (включно).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором здійснила 10 листопада 2014 року у сумі 300 грн. Починаючи з грудня 2014 року, відповідач не виконує умов кредитного договору зі сплати щомісячних платежів по тілу кредиту та процентів.

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки початок перебігу цього строку підлягає обрахуванню з дня кінцевого терміну повернення грошових коштів - 30 вересня 2015 року.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 7272,43 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду 16 лютого 2018 року, строк погашення процентів за користування кредитом визначено щомісячними платежами, а ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом поза межами строку позовної давності, за період з 25 вересня 2013 року до 15 лютого 2015 року, у зв'язку із пропуском строку позовної давності, є законним і обґрунтованим.

Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем вбачається, що відповідач вчиняла дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 36% річних, яка згодом була зменшена банком в односторонньому порядку до 30%, а потім з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року збільшена до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% без згоди позичальника.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи не містять та позивачем, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не доведено встановлення умовами договору процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також не надано доказів, які б містили підпис відповідача про ознайомлення його зі зміною розміру процентної ставки.

Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16 лютого 2015 року по 30 вересня 2015 року становить 1375,70 грн, який розраховується з процентної ставки 30% річних (7272,43 грн х 30% / 360 х 227 днів).

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки строк дії основного зобов'язання сплив зі спливом строку дії кредитної картки (30 вересня 2015 року), а отже, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені і комісії, штрафів (фіксованої частини та процентної складової), апеляційний суд керується наступним.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, крім анкети-заяви, 02 березня 2008 року підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», якою, зокрема, передбачена відповідальність за несвоєчасне повернення кредитної заборгованості у виді пені та штрафу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, розмір якого, виходячи із заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування ним, становить 682,41 грн (фіксована частина - 250 грн + процентна складова - 5% від заборгованості за кредитом 7272,43 грн. + 1375,70 грн заборгованості по процентах за користування кредитом).

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача - адвокатом ОСОБА_2 не приймаються до уваги колегією суддів апеляційного суду, оскільки вони зводяться до незгоди із рішенням суду по суті спору. Але, оскільки апеляційної скарги на вказане рішення суду стороною відповідача не подано, відповідно до приписів ст. ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, вони знаходяться поза межами розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 9330,54 грн, яка складається із: 7272, 43 грн заборгованості за тілом кредиту, 1375,70 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) - 250 грн, штрафу (процентна складова) - 432,41 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають компенсації судові витрати в розмірі 169,86 грн, понесені у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції та судові витрати у розмірі 254,79 грн, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст.7, ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 серпня 2018 року та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 березня 2008 року у сумі 9330,54 грн, яка складається із: 7272, 43 грн заборгованості за тілом кредиту, 1375,70 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) - 250 грн, штрафу (процентна складова) - 432,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) компенсацію судових витрат у розмірі 169,86 грн, понесених у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції та 254,79 грн, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина

С.С. Ткачук