Номер провадження 2/754/3407/18
Справа №754/881/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Ленській А.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

Вони, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є подружжям і перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.08.2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Дорогинської сільської Ради Ічнянського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за №3.

Від спільного життя мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, сім'я, на жаль, не склалась і вона (позивач) звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з окремим позовом про розірвання шлюбу.

Окрім того, в період шлюби, ними як подружжям був набутий легковий автомобіль KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру МВС України від 12.01.2018 р. за №0-.

Автомобіль зареєстрований на ОСОБА_3 Дата реєстрації 26.01.2016 р.

Вартість автомобіля на день звернення позивача до суду складає 10.500 дол. США або за курсом НБУ України 302610 грн., що підтверджується Витягом з Інтернетсайту AUTO RIA від 12.01.2018 року.

? частина вартості автомобіля складає 151305 грн., що є ціною її (позивача) позову.

Зазначає, що ОСОБА_3 не заперечує того, що зазначений автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю. Проте, вони не можуть домовитись про його поділ, що і змушує її (позивача) звернутись до суду з цим позовом.

Належний їм автомобіль є неподільною річчю. Обслуговує та користується ним тільки ОСОБА_3 В неї, ОСОБА_1 посвідчення на управління автомобілем немає.

Тому просить суд поділити зазначений автомобіль, за яким (поділом) залишити його в особистій приватній власності ОСОБА_3 і стягнути з нього на її (позивача) користь грошову компенсацію ? частини вартості автомобіля, а саме 151305 грн. та судові витрати в розмірі 1513,05 грн. стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2018 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви відповідач ОСОБА_3 отримав 20.02.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендоване) (а.с.18).

02.04.2018 року відповідачем ОСОБА_5 подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя. Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що з 06.08.2011 року по теперішній час позивач та відповідач перебувають в шлюбі.

Дійсно в період шлюбу (26.01.2016 року) між позивачем та відповідачем було набуто у власність автомобіль KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зареєстрований за ОСОБА_3

Зазначає, що вказаний автомобіль був проданий 21.02.2018 року за ціною 49000,00 грн. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 21.02.2018 року. Крім того перед продажем зазначений автомобіль був оцінений експертом оцінювачем. Так, згідно висновку (акту) з експертної оцінки від 21.02.2018 року вартість автомобіля KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 21.02.2018 рік складає 49000,00 грн.

Таким чином, 49000,00 грн. є об'єктом спільної сумісної власності, що підлягають поділу в рівних частинах.

На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить суд відстрочити сплату судового збору до 31.03.2018 року, у зв'язку з тимчасовими фінансовими труднощами та розділити спільне майно виділивши ОСОБА_1 24500,00 грн., а ОСОБА_3 24500,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.

08.06.2018 р. позивач ОСОБА_1 подала заву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до якої зазначила, що згідно Висновку № 1352 судової авто товарознавчої експертизи від 31.05.2018 року, виконаного Незалежною автоекспертизою «Дикий та партнери» ринкова вартість легкового автомобіля KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, станом на 31.05.2018 рік, тобто на час розгляду справи у суді, складає 208733,96 грн. В зв'язку з цим, вона, ОСОБА_1 зменшує розмір своєї позовної вимоги (ціни позову) і просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 104366,98 грн. грошової компенсації ? частини ринкової (дійсної) вартості цього легкового автомобіля. Також зменшується судовий збір, що складає наразі 1043,66 грн.

Окрім того, за проведення судової автотоварознавчої експертизи Незалежною автоекспертизою «Дикий та партнери», нею ОСОБА_1 сплачено 2000 грн., які є також понесеними нею судовими витратами і які також просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь.

На підставі викладеного просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя 104366,98 грн. грошової компенсації ? частини вартості автомобіля KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, судовий збір 1043,66 грн., витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи 2000 грн., всього - 107410,64 грн.

Крім того, 08.06.2018 року позивач ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, де зазначила, в ухваленому судовому рішенні про розірвання шлюбу від 23.04.2018 року встановлено, що сторони у справі на час розгляду справи у суді більше двох місяців не підтримують сімейно-шлюбні відносини і не ведуть спільного господарства. Тобто належними доказами встановлено, що ОСОБА_3 здійснив відчуження автомобіля в період, коли вони вже не підтримували сімейно-шлюбні відносини і не вели спільного господарства. Зробила висновок, що ОСОБА_3 здійснив відчуження належного їм автомобіля на свій власний розсуд і у своїх власних інтересах, а не в інтересах сім'ї.

Дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи в суді складає 208733,96 грн. Укладений відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля не створює для неї, у відповідності ч.ч. 2,4 ст. 65 СК України, як другого подружжя, жодних обов'язків, в тому числі і по визнанню його продажної вартості.

Стосовно Висновку (акт) з експертної оцінки від 21.02.2018 року, виконаний експертом - оцінювачем ОСОБА_11, за яким автомобіль оцінений останньою в розмірі 49000 грн. Однак, ОСОБА_11 не є експертом, а є оцінювачем і права на надання експертної оцінки майна немає.

В судовому засіданні, яке відбулось 20.07.2018 року позивач, представник позивача позов в судовому засіданні позов, з урахуванням остаточних уточнень, підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючи на його необґрунтованість.

Вислухавши сторін по справі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, зареєстрували шлюб 06.08.2011 року у Дорогинській сільській раді Ічнянського району Чернігівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів, 06.08.2011 року зроблено відповідний актовий запис за №3. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка «ОСОБА_3», дружини «ОСОБА_1» (а.с.6).

Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина - ОСОБА_4, 01.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, поро що 09.02.2013 року складено відповідний актовий запис №44 (а.с.7).

Судом встановлено, що в період шлюбу, подружжям був придбаний легковий автомобіль KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру МВС України від 12.01.2018 р. за №0- (а.с.8).

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 06.08.2011 р., актовий запис №3 у Дорогинській сільській раді Ічнянського району чернігівської області - розірвано.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство більше двох місяців.

Відповідно до частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.04.2018 р., згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля є ОСОБА_3

Як встановлено судом спірний автомобіль KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сторонами придбано під час перебування в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно,суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, спірне майно, а саме автомобіль KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є об'єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя. Дане майно було придбане сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя.

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Згідно з ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 24 постанови вказує, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У п. 22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження не в інтересах сім'ї, таке майно або його вартість враховується при поділі, при цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові від 27 квітня 2016 року в справі № 6-486цс16 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Якщо при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з подружжя здійснив відчуження цього майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується під час поділу. Крім того, в разі поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 21.02.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу НОМЕР_6 транспортного засобу. На умовах даного Договору ОСОБА_3 зобов'язується передати у власність ОСОБА_9 транспортний засіб KIA MAGENTIS, 2007 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. За домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 49 000 грн. Цей договір оформлений та підписаний Сторонами в сервісному центрі 8043 РЦС МВС в м. Київ №8043/2018/835941 в присутності адміністратора ОСОБА_12 (а.с.21).

Відповідачем було зазначено, що перед укладенням договору купівлі-продажу автомобіль був оцінений на 49 000 грн., у зв'язку з цим останній продав його на зазначену суму.

Відповідачем не надано доказів письмової згоди позивача ОСОБА_1 на відчуження автомобіля.

За ч.3 ст.65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу.

Саме до цього по суті зводиться правовий висновок щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду України №6-7цс15 від 8 квітня 2015.

Під час розгляду справи, на підставі пояснень сторін було встановлено, що зазначений вище автомобіль марки KIA MAGENTIS, 2007 року випуску був проданий відповідачем без згоди позивачки. Відповідач здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах чи на її потреби.

Оскільки відчужений автомобіль є неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім'я відповідача і перебував у його користуванні та відчужений відповідачем без відома позивача, що не спростовано відповідачем, а тому позивач як співвласник спірного майна має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до Висновку №1352 судової автотоварознавчої експертизи, здійсненого Незалежною авто експертизою «Дикий та партнери», експертом Диким Володимиром Петровичем, який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця (Свідоцтво МЮ України №416, дійсне до 27.05.2019 р.) свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №852 від 07.05.2002 року та стаж експертної роботи з 1993 року - ринкова вартість автомобіля KIA MAGENTIS, з номером кузову НОМЕР_5, станом на 31.05.2018 рік, складає 208733,96 грн.

Крім того, відповідачем було долучено до матеріалів справи Висновок (акт) з експертної оцінки, складений 21.02.2018 року, експертом оцінювачем ОСОБА_11 ТОВ «Карго Логістика», об'єкт оцінки KIA MAGENTIS, держ. номер НОМЕР_1, відповідно до якого вартість ТЗ KIA MAGENTIS держ. номер НОМЕР_1 на момент 21.02.2018 р. складає 49 000 грн.

При цьому, визначаючи розмір компенсації за належну позивачу частку спірного автомобіля, суд бере до уваги висновок Висновок №1352 судової автотоварознавчої експертизи, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля KIA MAGENTIS, з номером кузову НОМЕР_5, станом на 31.05.2018 рік, складає 208733,96 грн. оскільки інших, більш достовірних доказів щодо реальної ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи або на час відчуження спільного автомобіля, суду не надано, а наданий відповідачем Висновок (акт) з експертної оцінки, складений 21.02.2018 року суд оцінює критично, оскільки здійснення продажу автомобіля та оцінка його вартості була здійснена без згоди позивача.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном та неподільною річчю, а відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивача, а тому позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного автомобіля.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України передбачає що суд небере доуваги докази,що одержаніз порушенням порядку,встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України визначає що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд, у відповідності до правил диспозитивності визначених ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих суду, тобто суд не вправі виходити за межі позовних вимог що були заявлені за первісним та зустрічним позовом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Суд відмовляє в частині стягнення витрат понесених за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 000 грн., оскільки стороною позивача не було надано оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера та оригіналу фіскального чеку як на підтвердження понесення останньою даних витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.60, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2) компенсацію вартості спільного майна подружжя в розмірі 104366 гривень 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1043 гривень 66 копійок.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 30 липня 2018 року

Суддя