КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/22571/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/450/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Леонтюк Л.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 753/22571/16-ц № а/п 22-ц/824/450/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення посилаючись на те, що зазначена квартира належить йому на праві власності, а відповідач незаконно проживає у цій квартирі та перешкоджає йому користуватися своєю власністю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що він є власником спірної квартири та відповідач чинить йому перешкоди у користуванні цією квартирою.

Відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 71758369 від 29.10.2016 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до іпотечного договору від 03.09.2013, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання зобов`язання грошової позики в розмірі 208 000 грн, що за курсом долару США становить 26 000 доларів США, яку повинен сплатити іпотекодавець не пізніше 03.09.2014, а в разі не сплати передає іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до договору про внесення змін іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 08.10.2014 продовжено строк повернення позики до 03.04.2015.

У зазначених договорах вказано, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.06.2006 відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

Суд неодноразово визнавав явку позивача в судове засідання обов`язковою з метою перевірки документів, що посвідчують його право власності на спірну квартиру та з`ясування часу та підстав переходу до нього права власності на цю квартиру. Проте позивач надіслав ряд заяв, у яких пославшись на похилий вік, а також на те, що він проживає у м. Харкові та не має можливості приїхати до м. Києва просив розглянути справу без його участі. У даних заявах позивач не вказав на яких підставах він набув право власності на спірну квартиру, яка перебувала в іпотеці.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту чинення йому перешкод у користуванні спірною квартирою з боку відповідачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У позовній заяві позивач вказав, що відповідач проживає у спірній квартирі, проте, які перешкоди йому створюються у користуванні квартирою у позові не зазначено. У позові не вказано, що відповідач змінила замки на дверях, відтак відсутнє обґрунтування неможливості позивача потрапити у квартиру. Із заяв же про слухання справи у відсутність позивача вбачається, що останній проживає постійно у м. Харкові. Коли він приїздив до спірної квартири, чому не зміг потрапити до квартири позивач не вказує. Позивач також не надав будь - яких доказів про осіб, які зареєстровані у спірній квартирі, якщо такі існують.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії.

Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач пов`язує порушення своїх прав щодо користування спірною квартирою, яка, як він вказує, належить йому на праві власності, з тим, що відповідач проживає у цій квартирі. Проте, будь - яких доказів проживання відповідачки у спірній квартирі не надано, як і не надано доказів про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні цією квартирою. Позивач вказує, що він проживає у м. Харкові. Коли саме він приїздив до спірної квартири, яким чином йому чинились перешкоди у доступі до квартири позивач не зазначає.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України захисту підлягає не будь - яке право особи, яка звертається до суду з позовом, а лише порушене право. До того ж порушення такого права повинно бути допущене відповідачем, а не іншою особою.

Оскільки відповідач не надав доказів про те, що відповідач проживає у спірній квартирі та чинить йому перешкоди у користуванні цією квартирою суд першої інстанції правильно відмовив у позові за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому він зазначений як власник спірної квартири не є доказом тих обставин, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 30.10.2018.

Головуючий

Судді