Провадження № 2/638/953/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова в складі головуючого судді Штих Т.В., секретаря Тарасовій О.П., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася 27.09.2017 до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить

позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою 98 у буд. 78-В по просп. Перемоги у м. Харкові, зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі. Зобов`язати відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

21.03.2018 позовні вимоги позивач уточнила, просила виключити відділ реєстрації місця проживання з числа відповідачів та залучити його в якості третьої особи. Також позивач зменшила позовні вимоги, просячи позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 98 у буд. № 78-В по просп. Перемоги у м. Харкові та зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є єдиною власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі вона зареєстрована та фактично проживає з 22.10.2013. Разом із позивачкою в квартирі зареєстровані її син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідач ОСОБА_2 Відповідач був зареєстрований у квартирі 25.10.2016, оскільки позивач з відповідачем у той період почали жити спільно та мали плани з часом утворити сімю. До реєстрації у квартирі позивача відповідач був зареєстрований

за адресою вул. Володимирська (Леніна), у буд. 114, село Благовіщенка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Фактично він проживав у своїй бабусі ОСОБА_4 по вул. Рози Люксембург, 7 у цьому ж силі. Сумісне життя не склалося і 28.12.2016 відповідач з квартири виїхав, почавши жити окремо. Шлюб позивач і відповідач не реєстрували. За домовленістю сторін відповідач мав добровільно знятися з реєстрації у квартирі позивача і зареєструватися за місцем фактичного проживання. Однак свою обіцянку відповідач не виконав. Спочатку він посилався на необхідність мати харківську реєстрацію, щоб працевлаштуватися. Потім він взагалі відмовився зніматися з реєстрації без будь-яких пояснень. Спроби вирішити спір миром позивачки не вдалися. Своє місця перебування відповідач приховує. Постійного місця роботи не має, перебивається випадковими заробітками у Харківській області. У телефонних розмовах каже, що йому байдуже, нехай позивачка виписує його по суду. На час звернення до суду позивач, як і раніше, продовжує проживати у квартирі разом із сином. Відповідач в квартирі зареєстрований, але квартирою не користується. Речей його в квартирі немає. Реєстрація відповідача порушує права і законні інтереси відповідачки.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Третя сторона в судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. суд вважає, що можливо справу розглядати за її відсутсності.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що відповідно до ст. 280 ЦПК України дає можливість суду винести заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та приходить до наступних висновків.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2013 № 10316472 позивач є єдиною власницею двокімнатної квартири 98, яка знаходиться за адресою просп. Перемоги, буд. 78-В у м. Харкові.

Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 12.09.2017 № 1105 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дата прописки 22.10.2013, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дата прописки 22.10.2013 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, дата прописки 25.10.2016. Факт реєстрації підтверджено також ксерокопіями паспортів позивача і відповідача.

До реєстрації у квартирі позивача, згідно довідки Виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізькій області від 12.09.2014 № 677, відповідач був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6. Фактично він проживав із своєю бабусею ОСОБА_4 по вул. Рози Люксембург, буд. 7 у цьому ж силі.

Позивач і відповідач в шлюбних відносинах не знаходилися, про ще свідчать копії паспортів сторін.

28.12.2016 відповідач з квартири виїхав, почавши жити окремо. Будь-яких стосунків із позивачкою він не підтримує, власних речей в квартирі не зберігає. З реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 відповідач не знявся.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІV (далі - Закон) громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Абзацом 3 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Невиконання відповідачем приписів законодавства щодо зняття з реєстрації за місцем, у якому він не проживає обмежує законні права позивача як власника квартири.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 280-282 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІV, п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити .

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 права користуватися житловим приміщенням, квартирою № 98 в будинку № 78 В по проспекту Перемоги в м. Харкові.

Зняти ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 з реєстрації місця проживання в квартирі № 98 в будинку № 78 В по проспекту Перемоги в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 640 гривен ( шістсот сорок).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз'яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб'єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий