Провадження № 2/127/1867/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що 25 грудня 2010 року у віці 83 років померла мати позивача - ОСОБА_2. Про ступінь спорідненості спадкоємця і спадкодавця свідчить свідоцтво про народження серія І-АГ № 703495, видане Могилів-Подільським міським бюро ЗАГС Вінницької області від 15 вересня 1970 року. Як єдиний спадкоємець першої черги за законом я прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК. Державним нотаріусом Третьої вінницької нотаріальної контори відкрито спадкову справу №36/11. Після смерті матері відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул. Ленінського комсомолу) у м. Вінниця житловою площею 16,6 кв.м. В 1967 році мати позивача як працівник Вінницького трамвайно-тролейбусного управління рішенням виконкому Вінницької міськради депутатів трудящих від 29.07.1967 року № 672 була включена в список членів житлово-будівельного кооперативу № 22 (далі - ЖБК №22) на отримання однокімнатної квартири на склад сімї дві особи у 80-квартирному житловому буднику в 2-му мікрорайоні «Вишенька». До початку будівництва кооперативного будинку, а саме до 1968 року, як член ЖБК № 22 ОСОБА_2 сплатила пайовий внесок у розмірі 40% від вартості квартири. На 60% вартості однокімнатної квартири ОСОБА_2 було надано довгостроковий державний кредит терміном на 15 років для його щоквартального погашення рівними частками. Вищезазначені обставини підтверджуються архівними документами ЖБК № 22 та статутом ЖБК № 22, про що департаментом міського господарства Вінницької міської ради видано архівні довідки Б-18-103134/1-18 від 22.11.2016 року та Б-18-113128/1-18 від 15.12.2016року. 1 жовтня 1969 року мати позивача отримала ордер № 548 від 01.10.1969 року, виданий на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 23.09.1969 року № 682 на вселення в однокімнатну квартиру разом з сином, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом 15 років, з 5 січня 1970 року по 6 червня 1985 року, мати позивача щоквартально сплачувала кошти за довгостроковим державним кредитом рівними частками, і 6 червня 1985 року повністю сплатила пайовий внесок за кооперативну квартиру в розмірі 3126 карбованців 40 копійок, про що свідчать довідки, видані МКП ЖЕК-6 м. Вінниці від 05.08.2011 року № 4, від 17.12.2016 року № 104, а також розрахункові квитанції за період з 05 січня 1970 року по 06 червня 1985 року. На загальних зборах членів ЖБК № 22 (протокол від 17.06.1980 року) було прийнято рішення про вступ ЖБК № 22 в Укрупнений житлово-будівельний кооператив №1 (УЖБК №1) для експлуатації і обслуговування кооперативного житлового фонду. В червні 1985 року, під час остаточної виплати пайового внеску за кооперативну квартиру, ОСОБА_2 в УЖБК № 1 повідомили, що пай сплачено в повному обсязі і ніякого додаткового оформлення цей юридичний факт не потребує. Дійсно, лише з прийняттям та введенням в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року (втратив чинність 20.06.2007 року) було передбачено перехід права власності на кооперативну квартиру від ЖБК - юридичної особи до члена ЖБК - фізичної особи, який повністю сплатив свій пайовий внесок і не вимагав реєстрації, (стаття 15 Закону). Положення статті 15 зазначеного Закону застосовувалися до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» моментом виникнення права власності є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири. Просить визнати за ОСОБА_1, 25.04.1963року народження право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, що померла 25.12.2010року.

Ухвалою суду від 04.07.2018року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

09.10.2018 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року суддя Федчишен С.А. прийняв справу до свого провадження в звязку з закінченням терміну повноважень судді Жмуддя О.О.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що 25 грудня 2010 року у віці 83 років померла мати позивача - ОСОБА_2 (а.с.7).

Про ступінь спорідненості спадкоємця і спадкодавця свідчить свідоцтво про народження серія І-АГ № 703495, видане Могилів-Подільським міським бюро ЗАГС Вінницької області від 15 вересня 1970 року (а.с.8).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як єдиний спадкоємець першої черги за законом позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК.

Державним нотаріусом Третьої вінницької нотаріальної контори відкрито спадкову справу №36/11. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул. Ленінського комсомолу) у м. Вінниця житловою площею 16,6 кв.м.

В 1967 році ОСОБА_2 як працівник Вінницького трамвайно-тролейбусного управління рішенням виконкому Вінницької міськради депутатів трудящих від 29.07.1967 року № 672 була включена в список членів житлово-будівельного кооперативу № 22 на отримання однокімнатної квартири на склад сімї дві особи у 80-квартирному житловому буднику в 2-му мікрорайоні «Вишенька». До початку будівництва кооперативного будинку, а саме до 1968 року, як член ЖБК № 22 ОСОБА_2 сплатила пайовий внесок у розмірі 40% від вартості квартири. На 60% вартості однокімнатної квартири ОСОБА_2 було надано довгостроковий державний кредит терміном на 15 років для його щоквартального погашення рівними частками. Вищезазначені обставини підтверджуються архівними документами ЖБК № 22 та статутом ЖБК № 22, про що департаментом міського господарства Вінницької міської ради видано архівні довідки Б-18-103134/1-18 від 22.11.2016 року та Б-18-113128/1-18 від 15.12.2016року.

01 жовтня 1969 року ОСОБА_2 отримала ордер № 548 від 01.10.1969 року, виданий на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 23.09.1969 року № 682 на вселення в однокімнатну квартиру разом з сином, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 05 січня 1970 року по 06 червня 1985 року, ОСОБА_2 щоквартально сплачувала кошти за довгостроковим державним кредитом рівними частками, і 06 червня 1985 року повністю сплатила пайовий внесок за кооперативну квартиру в розмірі 3126 карбованців 40 копійок, про що свідчать довідки, видані МКП ЖЕК-6 м. Вінниці від 05.08.2011 року № 4, від 17.12.2016 року № 104, а також розрахункові квитанції за період з 05 січня 1970 року по 06 червня 1985 року.

Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту статті 182 ЦК України випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 11, 15, 17, 328, 331, 384, 1217, 1218, 1261-1265, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, керуючи ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 25.04.1963року народження право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, що померла 25.12.2010року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 26.10.2018року.

ОСОБА_1, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1.

Вінницька міська рада, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Суддя: