ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2685/18
Провадження № 22-ц/4820/41/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю позивача ОСОБА_4,

її представника ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, стягнення заборгованості за аліментами, пені та моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2018 року,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, стягнення заборгованості за аліментами, пені та моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 березня 2007 року стягнуто з ОСОБА_7 на її користь аліменти на дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 1 лютого 2007 року і до повноліття дитини. З часу ухвалення судом указаного рішення ОСОБА_7 не сплачує позивачеві аліменти, внаслідок чого станом на 29 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 67 967 грн 80 коп. Відповідно до ст. 196 СК України вона має право на стягнення з ОСОБА_7 неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За весь період несплати аліментів сума пені склала 19 800 грн. Присуджене утримання не забезпечує потреби дитини у повному обсязі, тому з відповідача слід стягнути аліменти в частці від його заробітку (доходу), а через несплату ОСОБА_7 аліментів позивач та її малолітня дочка зазнали душевних страждань.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_7 на її користь аліменти на дочку ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та з моменту предявлення позову, 67 967 грн 80 коп. заборгованості за аліментами за період з 1 лютого 2007 року до 29 січня 2018 року, 19 800 грн пені та 50 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково. Змінено спосіб стягнення та розмір аліментів, які присуджені з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8, з 500 грн до 1/5 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_7 не працює та має на утриманні ще одну малолітню дитину, внаслідок чого виникли підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу боржника, а встановлений судом розмір утримання буде необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дитини та не призведе до погіршення майнового стану відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами, пені та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 49 667 грн 74 коп. заборгованості за аліментами і 12 906 грн пені. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 625 грн 76 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 24 грн 80 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що несплата ОСОБА_7 аліментів у належному розмірі призвела до виникнення заборгованості, разом із тим державний виконавець неправильно обчислив борг за січень 2018 року, а ОСОБА_4 отримала частину коштів за період з січня 2016 року до квітня 2018 року, тому розмір заборгованості підлягає зменшенню. Частина цієї заборгованості виникла з вини відповідача, внаслідок чого ОСОБА_4 має право на стягнення неустойки, розмір якої слід обчислювати наступним чином. Заборгованість за аліментами за місяць, у якому відповідач не сплатив аліменти, множиться на 1% пені та на кількість днів цього місяця, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Оскільки право на відшкодування моральної шкоди отримувача аліментів не передбачено чинним законодавством, то у суду немає підстав для стягнення з ОСОБА_7 такої шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23 травня 2018 року в частині стягнення з нього заборгованості за аліментами та ухвалити в цій частині вимог нове рішення посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів він своєчасно та в повному обсязі сплачував позивачеві всі платежі, натомість, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам у справі, не взяв до уваги квитанції до поштових переказів за 2009-2015 роки, згідно яких відповідач переказував ОСОБА_4 кошти в рахунок сплати аліментів, і неправильно обчислив розмір заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на свою користь 57 467 грн 74 коп. заборгованості за аліментами, 19 800 грн пені та 50 000 грн моральної шкоди, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у 2018 році ОСОБА_7 сплатив позивачеві лише 9 000 грн у рахунок погашення заборгованості за аліментами, а протягом 2016-2018 років вона не отримувала від ОСОБА_7 16 800 грн, однак суд не дав належної оцінки доказам у справі та обчислив розмір заборгованості за аліментами і неустойки неправильно. Також ОСОБА_4 вказала, що відповідач ухилявся від сплати аліментів протягом тривалого часу, а неправомірні дії останнього спричинили їй і дитині душевні страждання, натомість, суд дійшов помилкового висновку про безпідставність позову в цій частині вимог.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2018 року про зміну способу стягнення аліментів не оскаржується сторонами та не переглядається судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_7, в якому зазначила, що твердження відповідача про належну сплату аліментів на дитину не відповідає дійсності.

Заслухавши учасників судового процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив застосований закон (ст. 196 СК України) та не дотримався положень ст.ст. 81, 89 ЦПК України.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за аліментами та пені підлягає зміні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл присуджених з ОСОБА_7 судових витрат.

Встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 березня 2007 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_8 у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 1 лютого 2007 року і до повноліття дитини.

Виконавчий лист від 3 квітня 2007 року №2-2101/2007 щодо стягнення з ОСОБА_7 аліментів на дитину знаходиться на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького.

Протягом 2007-2017 років ОСОБА_7 не виконував указаного судового рішення належним чином і не надавав позивачці регулярної матеріальної допомоги на утримання дочки, внаслідок чого станом на 29 січня 2018 року державний виконавець нарахував заборгованість за аліментами у розмірі 65 967 грн 80 коп.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.ч. 1, 8 ст. 71 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (чинному на час нарахування заборгованості за аліментами; далі Закон №1404-VІІІ) порядок стягнення аліментів визначається законом. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як передбачено ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що суд вирішує питання про заборгованість за аліментами лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону №1404-VІІІ, а не на підставі рішення суду про стягнення цієї заборгованості.

Матеріали справи вказують на те, що між сторонами виник спір про розмір визначеної державним виконавцем заборгованості за аліментами.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що мають місце підстави для стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заборгованості за аліментами за судовим рішенням.

Разом із тим, визначаючи розмір цієї заборгованості, суд першої інстанції припустився помилки.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За період з 1 лютого 2007 року до 29 січня 2018 року ОСОБА_7 мав сплатити ОСОБА_4 аліменти на дитину за судовим рішенням у сумі 65 967 грн 74 коп. ((500х11)+(500х12х10)+(500х29:31)).

Письмові докази у справі, зокрема довідки Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 5 березня 2018 року №28-88 і від 2 квітня 2018 року №28-647 (а.с. 28, 47), фіскальні чеки та квитанції (а.с. 29-35, 74-76), достовірно та обєктивно вказують на те, що протягом 2009-2018 років на виконання судового рішення ОСОБА_7 сплатив ОСОБА_4 аліменти на дитину у таких розмірах:

- 14 березня 2009 року 500 грн;

- 15 травня 2009 року 500 грн;

- 6 липня 2010 року 400 грн;

- 30 липня 2010 року 500 грн;

- 6 серпня 2010 року 500 грн;

- 9 вересня 2010 року 500 грн;

- 14 жовтня 2010 року 600 грн;

- 5 листопада 2010 року 500 грн;

- 9 грудня 2010 року 500 грн;

- 7 лютого 2011 року 500 грн;

- 18 березня 2011 року 500 грн;

- 6 квітня 2011 року 500 грн;

- 17 травня 2011 року 500 грн;

- 20 червня 2011 року 500 грн;

- 26 серпня 2011 року 500 грн;

- 12 вересня 2011 року 500 грн;

- 10 жовтня 2011 року 500 грн;

- 13 грудня 2011 року 400 грн;

- 19 січня 2012 року 700 грн;

- 7 лютого 2012 року 500 грн;

- 13 березня 2012 року 400 грн;

- 23 квітня 2012 року 500 грн;

- 16 травня 2012 року 500 грн;

- 13 червня 2012 року 400 грн;

- 1 серпня 2012 року 700 грн;

- 12 вересня 2012 року 500 грн;

- 20 грудня 2012 року 500 грн;

- 22 січня 2013 року 300 грн;

- 30 березня 2013 року 500 грн;

- 8 травня 2013 року 500 грн;

- 7 червня 2013 року 500 грн;

- 10 липня 2013 року 500 грн;

- 29 серпня 2013 року 400 грн;

- 4 жовтня 2013 року 400 грн;

- 1 листопада 2013 року 500 грн;

- 14 квітня 2014 року 400 грн;

- 15 травня 2014 року 500 грн;

- 23 липня 2014 року 500 грн;

- 21 серпня 2014 року 1 000 грн;

- 4 вересня 2014 року 500 грн;

- 3 жовтня 2014 року 500 грн;

- 19 листопада 2014 року 500 грн;

- 4 грудня 2014 року 600 грн;

- 12 лютого 2015 року 700 грн;

- 9 квітня 2015 року 800 грн;

- 9 червня 2015 року 700 грн;

- 5 вересня 2015 року 800 грн;

- 24 березня 2016 року 1 000 грн;

- 3 березня 2017 року 1 000 грн;

- 13 квітня 2017 року 1 000 грн;

- 12 січня 2018 року 2 800 грн;

- 1 лютого 2018 року 1 000 грн;

- 30 березня 2018 року 5000 грн;

- 23 квітня 2018 року 5000 грн, - а всього 41 500 грн.

До того ж, ці факти встановлені постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_7 на дії та бездіяльність державного виконавця.

Посилання ОСОБА_4 на те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів ОСОБА_7 не сплачував їй утримання на дитину, суперечать фактичним обставинам справи.

Не відповідають дійсності й твердження ОСОБА_7 про своєчасну та повну сплату ним аліментів.

У справі відсутні докази про існування між сторонами будь-яких цивільно-правових зобовязань, а тому доводи ОСОБА_4 про те, що переказані ОСОБА_7 кошти є поверненням позики, не можуть бути визнані переконливими.

Кредитний договір №014/7686/82/621 від 16 березня 2006 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_9 ОСОБА_8» і ОСОБА_7 (а.с. 48-49), договір іпотеки від 16 березня 2006 року, згідно якого ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12 виступили майновими поручителями відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 50-52), квитанції про сплату ОСОБА_7 заборгованості за кредитом (а.с. 53-55), розписка ОСОБА_7 від 30 січня 2007 року, за змістом якої відповідач зобовязався повернути ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 10 000 грн (а.с. 56), виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 позики та судового збору в сумі 10 281 грн 50 коп. (а.с. 57), постанова державного виконавця від 29 лютого 2008 року про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим документом (а.с. 58), декларація кандидата на посаду, яка була складена та подана відповідачем (а.с. 59-62), - не містять інформації про те, що протягом 2009-2018 років відповідач перераховував ОСОБА_4 кошти на виконання цивільно-правового зобовязання, тому названі документи є неналежними доказами.

Платіжні документи про переказ коштів не містять відомостей про те, за який місяць і рік ОСОБА_7 вносились аліменти на дитину, тому суд апеляційної інстанції виходить із того, що відповідачем сплачувались аліменти за місяць, у якому перераховувалися кошти, а надлишки суми скеровувалися ним на погашення існуючої заборгованості.

Оскільки з указаної суми ОСОБА_7 сплачено 1 500 грн аліментів за лютий-квітень 2018 року (500х3), то за період з 1 лютого 2007 року до 29 січня 2018 року ним погашено 40 000 грн боргу (41500-1500).

Отже розмір заборгованості за аліментами в указаний період склав 25 967 грн 74 коп. (65967,74-40000).

Неврахувавши вказаних обставин і не давши належної оцінки доказам у справі, суд першої інстанції помилково виходив з того, що розмір заборгованості за аліментами становить 49 667 грн 74 коп. При цьому суд безпідставно не взяв до уваги надані ОСОБА_7 письмові докази про переказ коштів. Аналогічну неправильність обчислення заборгованості допустив і державний виконавець.

В цій частині оскаржуване судове рішення підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що заборгованість за аліментами виникла з вини ОСОБА_7, тому позивач має право на стягнення з останнього неустойки.

Однак розмір пені визначено судом неправильно.

Не погодившись з розрахунком пені, наданим позивачем, суд першої інстанції зазначив, що неустойка нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Фактично суд врахував правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року (справа №6-94цс15), відповідно до якої неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць множиться на 1% пені та на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а потім загальна сума неустойки визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Верховний Суд відступив від указаного правового висновку, зазначивши в постанові від 25 квітня 2018 року (справа №572/1762/15-ц, провадження №14-37цс18), що загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), розшифрувавши цю формулу. При цьому пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Усуваючи неправильність розрахунку пені, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2007-2017 років ОСОБА_7 не виконував належним чином рішення суду про стягнення аліментів і не надавав позивачу регулярної матеріальної допомоги на утримання дочки, внаслідок чого виникла заборгованість за аліментами.

У деякі місяці вказаного періоду відповідач допустив прострочення сплати аліментів, яке обчислюється з 1 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому утворилась заборгованість, і до дня погашення відповідачем цієї заборгованості або дня ухвалення судом рішення у справі (23 травня 2018 року).

Заборгованість за аліментами допущена ОСОБА_7 за такі місяці (зазначено суму, термін сплати та тривалість прострочення):

лютий 2007 року 500 грн (сплачено: 400 грн 30 липня 2010 року /прострочено на 1247 днів/, 100 грн 14 жовтня 2010 року /прострочено на 1323 дні/);

березень 2007 року 500 грн (сплачено: 200 грн 19 січня 2012 року /прострочено на 1754 дні/, 200 грн 1 серпня 2012 року /прострочено на 1949 днів/, 100 грн 21 серпня 2014 року /прострочено на 2699 днів/);

квітень 2007 року 500 грн (сплачено: 400 грн 21 серпня 2014 року /прострочено на 2669 днів/, 100 грн 4 грудня 2014 року /прострочено на 2774 дні/);

травень 2007 року 500 грн (сплачено: 200 грн 12 лютого 2015 року /прострочено на 2813 днів/, 300 грн 9 квітня 2015 року /прострочено на 2869 днів/);

червень 2007 року 500 грн (сплачено: 200 грн 9 червня 2015 року /прострочено на 2900 днів/, 300 грн 5 вересня 2015 року /прострочено на 2988 днів/);

липень 2007 року 500 грн (сплачено: 500 грн 24 березня 2016 року /прострочено на 3158 днів/);

серпень 2007 року 500 грн (сплачено: 500 грн 3 березня 2017 року /прострочено на 3471 день/);

вересень 2007 року 500 грн (сплачено: 500 грн 13 квітня 2017 року /прострочено на 3482 дні/);

жовтень 2007 року 500 грн (сплачено: 500 грн 12 січня 2018 року /прострочено на 3725 днів/);

листопад 2007 року 500 грн (сплачено: 500 грн 12 січня 2018 року /прострочено на 3695 днів/);

грудень 2007 року 500 грн (сплачено: 500 грн 12 січня 2018 року /прострочено на 3664 дні/);

січень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 12 січня 2018 року /прострочено на 3633 дні/);

лютий 2008 року 500 грн (сплачено: 300 грн 12 січня 2018 року /прострочено на 3604 дні/, 200 грн 1 лютого 2018 року /прострочено на 3624 дні/);

березень 2008 року 500 грн (сплачено: 300 грн 1 лютого 2018 року /прострочено на 3593 дні/, 200 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3650 днів/);

квітень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3620 днів/);

травень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3589 днів/);

червень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3559 днів/);

липень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3528 днів/);

серпень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3497 днів/);

вересень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3467 днів/);

жовтень 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3436 днів/);

листопад 2008 року 500 грн (сплачено: 500 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3406 днів/);

грудень 2008 року 500 грн (сплачено: 300 грн 30 березня 2018 року /прострочено на 3375 днів/, 200 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3399 днів/);

січень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3368 днів/);

лютий 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3340 днів/);

квітень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3279 днів/);

червень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3218 днів/);

липень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3187 днів/);

серпень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3156 днів/);

вересень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3126 днів/);

жовтень 2009 року 500 грн (сплачено: 500 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3095 днів/);

листопад 2009 року 500 грн (сплачено: 300 грн 23 квітня 2018 року /прострочено на 3065 днів/, решта /200 грн/ не сплачено /на день ухвалення судом першої інстанції рішення прострочено на 3096 днів/);

грудень 2009 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 3065 днів/);

січень 2010 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 3034 дні/);

лютий 2010 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 3006 днів/);

березень 2010 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2975 днів/);

квітень 2010 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2945 днів/);

травень 2010 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2914 дні/);

червень 2010 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2884 дні/);

січень 2011 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2669 днів/);

липень 2011 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2488 днів/);

листопад 2011 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2366 днів/);

грудень 2011 року 100 грн (не сплачено /прострочено на 2335 днів/);

березень 2012 року 100 грн (не сплачено /прострочено на 2244 дні/);

червень 2012 року 100 грн (не сплачено /прострочено на 2153 дні/);

липень 2012 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2122 дні/);

жовтень 2012 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2030 днів/;

листопад 2012 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 2000 днів/);

січень 2013 року 200 грн (не сплачено /прострочено на 1938 днів/);

лютий 2013 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1910 днів/);

квітень 2013 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1849 днів/);

серпень 2013 року 100 грн (не сплачено /прострочено на 1726 днів/);

вересень 2013 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1696 днів/);

жовтень 2013 року 100 грн (не сплачено /прострочено на 1665 днів/);

грудень 2013 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1604 дні/);

січень 2014 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1573 дні/);

лютий 2014 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1545 днів/);

березень 2014 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1514 днів/);

квітень 2014 року 100 грн (не сплачено /прострочено на 1484 дні/);

червень 2014 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1423 дні/);

січень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1208 днів/);

березень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1149 днів/);

травень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1088 днів/);

липень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 1027 днів/);

серпень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 996 днів/);

жовтень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 935 днів/);

листопад 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 905 днів/);

грудень 2015 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 874 дні/);

січень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 843 дні/);

лютий 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 814 днів/);

квітень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 753 дні/);

травень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 722 дні/);

червень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 692 дні/);

липень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 661 день/);

серпень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 630 днів/);

вересень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 600 днів/);

жовтень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 569 днів/);

листопад 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 539 днів/);

грудень 2016 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 508 днів/);

січень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 477 днів/);

лютий 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 449 днів/);

травень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 357 днів/);

червень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 327 днів/);

липень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 296 днів/);

серпень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 265 днів/);

вересень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 235 днів/);

жовтень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 204 дні/);

листопад 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 174 дні/);

грудень 2017 року 500 грн (не сплачено /прострочено на 143 дні).

Таким чином, розмір пені склав:

- за лютий 2007 року 4 988 грн (400х1%х1247);

- за лютий 2007 року 1 323 грн (100х1%х1323);

- за березень 2007 року 3 508 грн (200х1%х1754);

- за березень 2007 року 3 898 грн (200х1%х1949);

- за березень 2007 року 2 699 грн (100х1%х2699);

- за квітень 2007 року 10 676 грн (400х1%х2669);

- за квітень 2007 року 2 774 грн (100х1%х2774);

- за травень 2007 року 5 626 грн (200х1%х2813);

- за травень 2007 року 8 607 грн (300х1%х2869);

- за червень 2007 року 5 800 грн (200х1%х2900);

- за червень 2007 року 8 964 грн (300х1%х2988);

- за липень 2007 року 15 790 грн (500х1%х3158);

- за серпень 2007 року 17 355 грн (500х1%х3471);

- за вересень 2007 року 17 410 грн (500х1%х3482);

- за жовтень 2007 року 18 625 грн (500х1%х3725);

- за листопад 2007 року 18 475 грн (500х1%х3695);

- за грудень 2007 року 18 320 грн (500х1%х3664);

- за січень 2008 року 18 165 грн (500х1%х3633);

- за лютий 2008 року 10 812 грн (300х1%х3604);

- за лютий 2008 року 7 248 грн (200х1%х3624);

- за березень 2008 року 10 779 грн (300х1%х3593);

- за березень 2008 року 7 300 грн (200х1%х3650);

- за квітень 2008 року 18 100 грн (500х1%х3620);

- за травень 2008 року 17 945 грн (500х1%х3589);

- за червень 2008 року 17 795 грн (500х1%х3559);

- за липень 2008 року 17 640 грн (500х1%х3528);

- за серпень 2008 року 17 485 грн (500х1%х3497);

- за вересень 2008 року 17 335 грн (500х1%х3467);

- за жовтень 2008 року 17 180 грн (500х1%х3436);

- за листопад 2008 року 17 030 грн (500х1%х3406);

- за грудень 2008 року 10 125 грн (300х1%х3375);

- за грудень 2008 року 6 798 грн (200х1%х3399);

- за січень 2009 року 16 840 грн (500х1%х3368);

- за лютий 2009 року 16 700 грн (500х1%х3340);

- за квітень 2009 року 16 395 грн (500х1%х3279);

- за червень 2009 року 16 090 грн (500х1%х3218);

- за липень 2009 року 15 935 грн (500х1%х3187);

- за серпень 2009 року 15 780 грн (500х1%х3156);

- за вересень 2009 року 15 630 грн (500х1%х3126);

- за жовтень 2009 року 15 475 грн (500х1%х3095);

- за листопад 2009 року 9 195 грн (300х1%х3065);

- за листопад 2009 року 6 192 грн (200х1%х3096);

- за грудень 2009 року 15 325 грн (500х1%х3065);

- за січень 2010 року 15 170 грн (500х1%х3034);

- за лютий 2010 року 15 030 грн (500х1%х3006);

- за березень 2010 року 14 875 грн (500х1%х2975);

- за квітень 2010 року 14 725 грн (500х1%х2945);

- за травень 2010 року 14 570 грн (500х1%х2914);

- за червень 2010 року 14 420 грн (500х1%х2884);

- за січень 2011 року 13 345 грн (500х1%х2669);

- за липень 2011 року 12 440 грн (500х1%х2488);

- за листопад 2011 року 11 830 грн (500х1%х2366);

- за грудень 2011 року 2 335 грн (100х1%х2335);

- за березень 2012 року 2 244 грн (100х1%х2244);

- за червень 2012 року 2 153 грн (100х1%х2153);

- за липень 2012 року 10 610 грн (500х1%х2122);

- за жовтень 2012 року 10 150 грн (500х1%х2030);

- за листопад 2012 року 10 000 грн (500х1%х2000);

- за січень 2013 року 3 876 грн (200х1%х1938);

- за лютий 2013 року 9 550 грн (500х1%х1910);

- за квітень 2013 року 9 245 грн (500х1%х1849);

- за серпень 2013 року 1 726 грн (100х1%х1726);

- за вересень 2013 року 8 480 грн (500х1%х1696);

- за жовтень 2013 року 1 665 грн (100х1%х1665);

- за грудень 2013 року 8 020 грн (500х1%х1604);

- за січень 2014 року 7 865 грн (500х1%х1573);

- за лютий 2014 року 7 725 грн (500х1%х1545);

- за березень 2014 року 7 570 грн (500х1%х1514);

- за квітень 2014 року 1 484 грн (100х1%х1484);

- за червень 2014 року 7 11 5 грн (500х1%х1423);

- за січень 2015 року 6 040 грн (500х1%х1208);

- за березень 2015 року 5 745 грн (500х1%х1149);

- за травень 2015 року 5 440 грн (500х1%х1088);

- за липень 2015 року 5 135 грн (500х1%х1027);

- за серпень 2015 року 4 980 грн (500х1%х996);

- за жовтень 2015 року 4 675 грн (500х1%х935);

- за листопад 2015 року 4 525 грн (500х1%х905);

- за грудень 2015 року 4 370 грн (500х1%х874);

- за січень 2016 року 4 215 грн (500х1%х843);

- за лютий 2016 року 4 070 грн (500х1%х814);

- за квітень 2016 року 3 765 грн (500х1%х753);

- за травень 2016 року 3 610 грн (500х1%х722);

- за червень 2016 року 3 460 грн (500х1%х692);

- за липень 2016 року 3 305 грн (500х1%х661);

- за серпень 2016 року 3 150 грн (500х1%х630);

- за вересень 2016 року 3 000 грн (500х1%х600);

- за жовтень 2016 року 2 845 грн (500х1%х569);

- за листопад 2016 року 2 695 грн (500х1%х539);

- за грудень 2016 року 2 540 грн (500х1%х508);

- за січень 2017 року 2 385 грн (500х1%х477);

- за лютий 2017 року 2 245 грн (500х1%х449);

- за травень 2017 року 1 785 грн (500х1%х357);

- за червень 2017 року 1 635 грн (500х1%х327);

- за липень 2017 року 1 480 грн (500х1%х296);

- за серпень 2017 року 1 325 грн (500х1%х265);

- за вересень 2017 року 1 175 грн (500х1%х235);

- за жовтень 2017 року 1 020 грн (500х1%х204);

- за листопад 2017 року 870 грн (500х1%х174);

- за грудень 2017 року 715 грн (500х1%х143), - а всього 866 550 грн.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню пеня у розмірі 19 800 грн.

При цьому в силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги ОСОБА_4, оскільки під час розгляду справи було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (ст. 196 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обовязку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

За змістом указаних норм права, суд може застосовувати спосіб захисту порушеного права учасника сімейних відносин, у тому числі відшкодувати йому моральну шкоду, якщо такий спосіб захисту прямо передбачений у законі або визначений сторонами у договорі.

Чинне законодавство не передбачає право стягувача аліментів на відшкодування моральної шкоди у звязку з їх несплатою або несвоєчасною сплатою, тобто спірні правовідносини не передбачають такого відшкодування шкоди.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_4 звільнено від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення заборгованості за аліментами та неустойки (пені).

Позов ОСОБА_4 в цій частині заявлено з ціною 87 767 грн 80 коп. (67967,80+19800) і задоволено на суму 45 767 грн 74 коп. (25967,74+19800), а тому з ОСОБА_7 на користь держави слід присудити судовий збір у розмірі 457 грн 68 коп. за предявлення позову (45767,74:100).

ОСОБА_7 оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього 49 897 грн 74 коп. заборгованості за аліментами. При цьому за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_7 сплатив судовий збір у розмірі 1 057 грн 80 коп.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, тобто на 47,96% ((49897,74-25967,74)х100:49897,74), внаслідок чого йому має бути відшкодовано за рахунок держави 507 грн 32 коп. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги (1057,80х47,96%).

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення моральної шкоди залишено без задоволення, а тому понесені нею судові витрати за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за аліментами, пені та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 (місце проживання 32472, Хмельницька область, Дунаєвецький район, село Сокілець, вулиця Молодіжна, 27; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (місце проживання 29015, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 25 967 гривень 74 копійки заборгованості за аліментами та 19 800 гривень пені, а всього 45 767 гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_7 (місце проживання 32472, Хмельницька область, Дунаєвецький район, село Сокілець, вулиця Молодіжна, 27; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави (отримувач: Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькому районі, код отримувача (ЄДРПОУ) 38045535, р/р 2490 в ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 899998; призначення платежу: *;101; судовий збір, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, код класифікації доходів 22030101) 457 гривень 68 копійок судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь ОСОБА_7 (місце проживання 32472, Хмельницька область, Дунаєвецький район, село Сокілець, вулиця Молодіжна, 27; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 507 гривень 32 копійки судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 50