Номер провадження: 22-ц/785/192/18
Номер справи місцевого суду: 507/739/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області, треті особи: Любашівська районна державна адміністрація Одеської області, Відділ у Любашівському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,22 умовно кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Кобися в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що 28.01.1999 року померла його матір ОСОБА_4 За життя мати була членом КСП ім. Кобися та мала право на отримання земельної частки ( паю), але сертифікат не отримала.

Право на пай матері повністю підтверджується оригіналом пайової книжки члена КСП ім. Кобися №182 від 31.01.1996 року.

Відповідно до довідки Відділу у Любашівському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області розмір земельної частки (паю) КСП «Кобися» складає 4,22 умовно кадастрових гектарів, вартість паю становить 106401,18 грн.

Позивач як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, що залишилась після смерті його матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 мати позивача, померла 28.01.1999 року у віці 77 років.

З довідки Любашівського районного трудового архіву №308 від 11.08.2017 року вбачається, що КСП ім. Кобися створено на базі колгоспу ім. Ворошилова у 1992 році.

ОСОБА_4 працювала в господарстві в 1945 1996 роках, що також підтверджується архівною довідкою Любашівського районного трудового архіву №325 від 01.09.2017 року.

З даних архівних довідок вбачається, що ОСОБА_4 після досягнення пенсійного віку у 1977 році продовжила працювати у даному господарстві.

Проте ОСОБА_4 не була включена в списки громадян членів КСП ім. Кобися , які були додані до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Кобися, виданого 25.03.1996 року (а.с. 57).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За повідомленням архівного відділу Любашівської районної державної адміністрації №18-27/28 від 22.09.2017 року рішення загальних зборів про прийняття в члени КСП ім. Кобися ОСОБА_4 в період з 1992 року по 1996 року в документах архівного фонду №Р-40 КСП ім. Кобися відсутні ( а.с. 66).

З довідки архівного відділу Любашівської районної державної адміністрації №18-26 /Р-17 від 27.02.2017 року вбачається, що в протоколах загальних зборів та засідань правління КСП ім. Кобися за 1996 рік рішення про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_4 відсутні ( а.с. 11)

За повідомленням Любашівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області в пенсійній справі трудова книжка ОСОБА_4 відсутня (а.с. 67).

Отже, твердження апеляційної скарги про те, що право на пай матері позивача повністю підтверджується оригіналом пайової книги члена КСП ім. Кобися №182 від 31.01.1996 року не може бути підставою для набуття права власності на земельний пай.

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на отримання його матірю ОСОБА_4 пайової книги члена КСП, однак остання не була включена до списків на отримання земельного сертифікату.

Проте, зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовує висновків суду першої інстанції щодо не набуття ОСОБА_4 права власності на спадкове майно, а саме земельний пай у встановленому законом порядку, тому вказане майно не може бути включеним до спадкової маси.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_5