УХВАЛА

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 263/5554/16-ц

провадження № 61-10106ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року та постановуАпеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк» в особі «Кримського регіонального управління» було укладено договір від

25 липня 2011 року № SAMDN2368 про банківський строковий вклад (депозит) на суму 2 226,35 євро з щомісячною виплатою 7% річних на строк з

25липня 2011 року до 25 липня 2012 року, з можливістю неодноразового автоматичного продовження. 31 серпня 2012 року між сторонами було укладено договір № SAMDN1330 про банківський строковий вклад (депозит) на суму 2 400,00 євро з щомісячною виплатою 8% річних на строк з 31 серпня 2012 року до 31 серпня 2013 року з можливістю неодноразового автоматичного продовження. Через несплату відсотків за вкладами з 2013 року по теперішній час позивач у березні 2016 року звернулась до Банку з вимогою про розірвання укладених договорів та повернення суми вкладів з нарахованими відсотками. Відповідач вимоги позивача не виконав, та продовжив користуватися грошовими коштами, що стало підставою для звернення її до суду з позовом про стягнення із Банку суми вкладів у розмірі 2226,35 євро та 2 400,00 євро, а також суми відсотків за користування депозитами у сумах 890,54 євро та 960,00 євро, відповідно.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від

17 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором від 25 липня 2011 року № SAMDN2368 про банківський вклад «Стандарт» у розмірі 2 226,35 євро та 7% річних у розмірі 890,54 євро.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором від 31 серпня 2012 року № SAMDN1330 про банківський вклад «Стандарт» у розмірі 2 400,00 євро та 8% річних у розмірі 960,00 євро.

Вирішено питання щодо судових витрат.

30 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ПАТ КБ «ПриватБанк» направило касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів у розмірі 2 226,35 євро та 2 400,00 євро, а також суми відсотків за користування депозитами у розмірах 890,54 євро та 960,00 євро.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року та постановуАпеляційного суду Донецької області від 20 грудня

2017 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько