Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №361/8205/15-ц

провадження №61-41360св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек АнжелікаВасилівна, ОСОБА_5, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Київської області від 04 липня 2018 року у складі колегії суддів: Кулішенко Ю. М., Сушко Л. П., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила виконавчий напис, вчинений 18 липня

2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. (далі - приватний нотаріус КМНО Грек А. В.), щодо звернення стягнення на нерухоме майно: саме: земельну ділянку, що розташована в

АДРЕСА_2 а також житловий будинок під номером АДРЕСА_1 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2014 року приватний нотаріус КМНО Грек А. В. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно позивача, а саме: земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 а також житловий будинок під номером АДРЕСА_1. Зазначене нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки передано в іпотеку ОСОБА_2

Позивач указує, що даним виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації в установленому чинним законодавством порядку заставленого нерухомого майна, задовольнити вимоги

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відповідно до договору позики

від 26 травня 2008 року, майновим поручителем якого є ОСОБА_1 Борг станом на 12 листопада 2014 року становить 399 000 доларів США, що еквівалентно сумі 4 652 340 грн.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства України, оскільки нотаріус не отримував від

ОСОБА_3 та позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі позики та здійснення її часткового погашення, тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2017 року у складі судді Петришин Н. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вирішенні спору, суд не встановив порушень чинного законодавства при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Місцевий суд також дійшов висновку не мало місце умисне ухилення відповідача від надання документів для проведення експертизи.

Постановою апеляційного суду Київської області від 04 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грек А. В., вчинений 18 липня 2014 року, щодо звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок під номером АДРЕСА_1, та земельну ділянку, площею 0,1794 га, кадастровий, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при вчиненні оспорюваного напису, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, оскільки ОСОБА_2 не було надано необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, а саме: розрахунок заборгованості, первинні бухгалтерські документи щодо видачі позики та здійснення її погашення.

Апеляційний суд також дійшов висновку про недоведеність факту надсилання на адресу позичальника та майнового поручителя - іпотекодавця оригіналів листів - повідомлень від 16 травня 2014 року та повідомлень про кур'єрську доставку.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, ОСОБА_2. просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що безспірність суми була підтверджена наданими нотаріусу доказами. Відповідач ОСОБА_2 не має статусу фізичнох сооби-підпримця. У виниклих правовідносинах виступав як фізична особа, тому апеляційний суд помилково зазначив порядок ведення бухгалтерського обліку для фізичних осіб-підприємців. На день вчинення виконавчого напису жоден нормативний акт не покладав на стягувача обовязку подаавтаи нотаріусу розрахунок суми заборговансоті чи первинні бухгалтерські документи.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що апеляційний суд не врахував, що наявність відмітки відділення зв'язку про відправлення повідомлення адресату є достатній доказ надіслання повідомлення. Перевірка факту вручення такого повідомлення адресату не може впливати па висновки суду в оцінці питання доставки листа адресату. Неможливість призначення почеркознавчої експертизи для первеірки факту вручення листів - вимог ОСОБА_2 адресатам - боржнику за договором позики і іпотекодержателю не може свідчити про ненаправлення таких вимог.

01 жовтня 2018 року Верховним Судом зареєстровано відзив

ОСОБА_1 на касаційну скаргу.

Доводи відзиву зводяться до того, що суд апеляційної інстанції дійшов до вірних висновків про недоведеність факту надсилання на адресу позичальника та майнового поручителя-іпотекодавця оригіналів листів-повідомлень від 16 травня 2014 року та повідомлень про кур'єрську доставку, оскільки відповідач не надав належних доказів наа підтвердження того, що запитувані оригінали листів-повідомлень від 16 травня 2014 року та повідомлень про кур'єрську доставку були в нього викрадені, зазначені документи на вимогу суду надані не були.

Апеляційний суд вірно вважав, що ненадання натарісусу розрахунку заборгованості, первинних бухгалтерських документів щодо видачі позики та здійснення її погашення, не може свідчити про те, що тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості

ОСОБА_3 є безспірним.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд установив, що 26 травня 2008 року між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів за умовами якого останній отримав позику у розмірі 1 425 900 грн, що на день підписання договору еквівалентно 294 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 12 червня 2008 року.

Договором від 15 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, внесено зміни до договору позики від 26 травня

2008 року. Сторони погодили, що відповідно до договору позики ОСОБА_3, як позичальник, отримав від ОСОБА_2, як позикодавця, грошові кошти в розмірі 399 000 доларів США, що еквівалентно 1 931 678,70 грн, які позичальник зобов'язався повернути до 28 серпня 2008 року. Повна сума позики, що підлягає поверненню має відповідати еквіваленту 399 000 доларів США на день остаточного розрахунку.

15 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого, з метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3, як позичальника, перед ОСОБА_2, як позикодавцем, ОСОБА_1, як іпотекодавець та майновий поручитель, передала ОСОБА_2, як іпотекодержателю, в іпотеку житловий будинок під АДРЕСА_1, загальною площею 258 кв. м, жилою площею 85,7 кв. м, і споруди та земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,1794 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд.

Договором від 28 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесено зміни до договору позики до договору позики від 26 травня 2008 року, у якому сторони погодили, що ОСОБА_3, як позичальник, зобов'язується повернути ОСОБА_2, як позикодавцю, грошові кошти в еквіваленті 399 000 доларам США на день остаточного розрахунку до 28 жовтня 2008 року.

Договором від 28 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесено зміни до договору іпотеки від 15 липня

2008 року, у якому сторони внесли зміни в пункт 1.1. договору іпотеки в частині продовження терміну виконання позичальником основного зобов'язання за договором позики з урахуванням договорів про зміну позики до 28 жовтня 2008 року.

09 липня 2010 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_3 направив лист - повідомлення про наявність боргу в розмірі 399 000 доларів США та вимогу негайного повернення йому зазначеної суми позики. У вказаному листі-повідомленні зазначено про те, що ОСОБА_3 отримав цього листа 09 липня 2010 року (т.1 а. с. 141)

09 липня 2010 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 було направлено лист - повідомлення про неповернення позичальником ОСОБА_3 позики в розмірі 399 000 доларів США в термін

до 28 жовтня 2008 року та вимогу негайного повернення зазначеної суми позики та повідомлення про те, що в разі неповернення позики, він змушений буде вживати заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки. У вказаному листі-повідомленні зазначено про те, що ОСОБА_1 отримала цього листа 09 липня 2010 року

(т.1 а. с. 142)

Договором від 27 жовтня 2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесено зміни та доповнення відповідно до договору позики грошових коштів від 26 травня 2008 року про те, що суму грошових коштів, передбачену пунктом 1 даного договору без нарахування відсотків від суми позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві

до 28 листопада 2011 року в порядку та на умовах передбачених даним договором. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 28 листопада 2011 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 399 000 доларів США, що еквівалентно 1 931 678,70 грн.

Договором від 27 жовтня 2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесено зміни в пункт 1.1. договору іпотеки та викладено його в такій редакції: «з метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у позичальника за договором позики від 26 травня 2008 року, договором про внесення змін до даного договору позики 15 липня

2008 року, договором про внесення змін до даного договору позики

від 28 серпня 2008 року, за яким позичальник зобов'язаний у термін

до 28 листопада 2011 року повернути іпотекодержателю позику у розмірі 399 000 доларів США, що станом на 15 липня 2008 року відповідає еквівалентові суми 1 931 678,70 грн за офіційним курсом НБУ (1 долар дорівнює 4,8413 грн.)» (т.1 а. с. 144).

18 липня 2014 року ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу КМНО

Грек А. В. письмову заяву щодо вчинення виконавчого напису на звернення стягнення на передане в іпотеку йому майно. Для вчинення виконавчого напису надав нотаріусу: договір іпотеки від 15 липня 2008 року; договір про внесення змін до договору іпотеки від 28 серпня 2008 року; договір про внесення змін до договору іпотеки від 27 жовтня 2011 року; договір позики грошових коштів від 26 травня 2008 року; договір про внесення змін до договору позики від 15 липня 2008 року; договір про внесення змін до договору позики від 28 серпня 2008 року; договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 27 жовтня 2011 року; довідку ПАТ «Оксі Банк» від 19 травня 2014 року № 401, листи-повідомлення від 16 травня 2014 року з вимогами про сплату боргу та попередженнями про звернення стягнення на предмет іпотеки адресовані ОСОБА_3 та ОСОБА_1

18 липня 2014 року приватний нотаріус КМНО ГрекА.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету міністрів України вчинив виконавчий напис за реєстровим № 1043 на користь стягувача ОСОБА_2, у якому запропонував звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок під № 50, вул. Лермонтова в

АДРЕСА_2 загальною площею 258 кв. м, жилою площею 85,7 кв м, та споруди; земельну ділянку по

вул. Лермонтова в АДРЕСА_2 площею 0,1794 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_1 на праві власності, яка є майновим поручителем ОСОБА_3, за вимогами ОСОБА_2

Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, укладеного

15 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, передано в іпотеку ОСОБА_2

Строк платежу по договору позики від 26 травня 2008 року та додаткових угод, настав 27 листопада 2011 року.

Строк, за який проводиться стягнення заборгованості відповідно до договору позики: з 28 листопада 2011 року по 16 травня 2014 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації, в установленому чинним законодавством порядку, заставленого нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відповідно до договору позики, майновим поручителем якого є ОСОБА_1 відповідно до договору іпотеки, що станом на 16 травня 2014 року становить 399 000 доларів США, що еквівалентно 4 652 340 грн.

Також 1 700 грн витрат ОСОБА_2, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису.

Виконавчий напис має бути пред'явлений до відділу ДВС протягом одного року з дня його вчинення і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення - 18 липня 2014 року

26 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого ОСОБА_2, як первісний позикодавець, відступив ОСОБА_5, як новому позикодавцю своє право вимоги за договором позики грошових коштів, посвідченого

26 травня 2008 року. Внаслідок укладення цього договору до нового позикодавця перейшли всі права первісного позикодавця за договором позики грошових коштів.

26 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2, як первісний іпотеко держатель, відступив ОСОБА_5, як новому іпотекодержателю, своє право вимоги за договором іпотеки про задоволення вимог по поверненню позики в розмірі 399 000 доларів США за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

26 вересня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Грек А. В. внесено відомості про ОСОБА_5, як іпотеко держателя в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

30 вересня 2014 року ОСОБА_5 направила на адреси

позичальника ОСОБА_3 та іпотекодавця ОСОБА_1 цінні листи з описами вкладення Листи-повідомлення з повідомленням про те, що ОСОБА_5 є новим позикодавцем та іпотекодержателем.

12 листопада 2014 року приватний нотаріус КМНО Грек А.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету міністрів України вчинив виконавчий напис на користь стягувача ОСОБА_5 вчинив виконавчий напис за реєстровим щодо звернення стягнення на вищевказане іпотечне майно.

03 грудня 2014 року ОСОБА_5, як стягувач, подала до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (далі - ДВС) заяву про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису від 12 листопада 2014 року.

Постановою старшого державного виконавця ДВС від 05 грудня 2014 року відкрито виконане провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса від 12 листопада 2014 року.

Постановою державного виконавця ДВС від 15 травня 2015 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_5 від 28 квітня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу в порядку пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції , чинні на момент вчинення дії,

25 травня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір про розірвання договору відступлення права вимоги за договором позики за умовами якого з дати розірвання - 25 травня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не вважають себе пов'язаними якими-небудь правами та обов'язками, що виникли з договору відступлення позики. ОСОБА_2 набув статус єдиного законного іпотекодержателем та стягувачем на предмет іпотеки за виконавчим написом від 18 липня 2014 року пр. що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

27 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса від 18 липня 2014 року та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою від 03 червня 2015 року старшим державним виконавцем ДВС відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса від 18 липня 2014 року.

16 вересня 2015 року ОСОБА_2 направив на адресу

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 листи-повідомлення, в яких повідомив їх, що в зв'язку з укладенням договору розірвання відступлення позика та договору розірвання відступлення іпотека з 25 травня 2015 року він єдиним законним позикодавцем за договором позики та іпотекодавцем за договором іпотеки з усіма правами кредитора, іпотекодержателя та стягувача боргу та предмета іпотеки в рахунок неповернутого боргу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 указала на спірність суми, визначеної відповідачем у виконавчому написі від 18 липня 2014 року, та на не надсилання відповідачем листів - вимог на адресу позичальника та майнового поручителя - іпотекодавця, а надані суду копії листів - вимог та повідомлень про кур'єрську доставку від 16 травня 2014 року останніми не підписувалися.

Апеляційний суд дійшов висновку, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню.

Проте таки висновком апеляційного суду не відповідає вимогам закону.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон).

Статтею 26 Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172), та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку

№ 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону. Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №14-83цс18 вказала, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі

№ 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що з моменту укладення договору позики та додаткових договорів,

ОСОБА_3 не оскаржував такі договори в судовому порядку, еквівалент суми боргу 399 000 доларів США, який зазначений у виконавчому написі, відповідає офіційному курсу гривні до долара США, та прийшов вірного висновку, що при вчинення оскаржуваного виконавчого написунотаріус перевірив безспірність суми та діяв у межах повноважень, визначених законом.

Місцевий суд прийшов вірного висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не уповноважений здійснювати перевірку достовірності підписів боржників та прийшов вірного висновку. виходив із того, що судом не встановлено порушень чинного законодавства при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 974,40 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Київської області від 04 липня 2018 року скасувати, рішення рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі

974,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І. М.Фаловська