Справа № 274/1572/18
Провадження № 2/0274/1525/18
Рішення

Іменем України

25.10.2018 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дитини, -

В с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_1, звернулася до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд розірвати зареєстрований 26.04.2012 року в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області ,шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2, актовий запис № 103. Стягнути з відповідача, на її користь, на утримання сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку ( доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше , ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати, пов»язані із зверненням до суду та судовим розглядом справи.

В обґрунтування пред"явлених вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось в зв"язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, ведення спільного господарства, вирішення матеріально побутових проблем. Зазначає, що не бажає примирення, впевнена , що сімейні та шлюбні стосунки з відповідачем налагодити неможливо, тому просить шлюб розірвати. Як вказує позивачка, під час перебування в шлюбі у них з відповідачем 10.10.2012 року народився син ОСОБА_3. Відповідач в добровільному порядку відмовляється матеріально забезпечувати сина, обов"язок утримувати малолітню дитину повністю ліг на неї, хоча відповідач є молодою, працездатною людиною, має постійне місце роботи та стабільний заробіток. В зв"язку з чим вона вимушена захищати права дитини на належне матеріальне утримання в судовому порядку.

В підготовче судове засідання сторони не з»явилися, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Позивачка надала суду заяву про часткове зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частки його заробітку ( доходу ), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті позов підтримала повністю.

Відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу, аліменти згоден сплачувати в розмірі ? частки від усіх видів свого заробітку ( доходу).

Заяви сторін долучено до матеріалів справи.

У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони 26.04.2012 року зареєстрували шлюб в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 103 ( а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.9).

Зі змісту позову вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально.

Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу , суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам , а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Як передбачено ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ст. 182 СК України).

Статтею 183 ч. 1 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сторін, враховуючи визнання позову відповідачем , суд приходить до висновку , що позовні вимоги про стягнення аліментів слід також задовольнити повністю.

Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Відносно вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрати за надану правову допомогу в розмірі 1500 грн., суд зазначає наступне.

За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката.

Частиною першою - другою статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (частина третя - четверта статті 137 ЦПК України)

Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачкою до матеріалів справи було додано квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 від 27 березня 2018 року про сплату коштів в розмірі 1500.00 гривень ( а.с.6).

Слід зазначити, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони позивачкою надано не було.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 720 грн. 00 коп. ( а.с.2), а також на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. з позовної вимоги про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,133,137,141,189,197-200,206,258-259,263-265,268,273,354,430 ЦПК України, ст.ст. 105,110-112 СК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області 26.04.2012 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 103 , розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. НОМЕР_1, працюючого в ТзОВ « Торговельно інформаційний сервіс» аліменти на користь ОСОБА_1, на утримання сина - ОСОБА_1 ОСОБА_3, 10.102012 р.н., в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів в в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 720 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Т.М. Вдовиченко