Провадження № 2/712/2476/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Романенко В.А.

за участю секретаря - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 09.01.2018 року помер її батько - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 320842 видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області від 12.01.2018 року.

Після смерті батька залишилась спадщина, а саме: квартира № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221. Зазначена квартира складається з однієї кімнати загальною площею 37,6 кв.м., в тому числі житлова площа 19,6 кв.м.

12 квітня 2018 року, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_4, за її заявою про прийняття спадщини за законом, поданої нею у якості - доньки спадкодавця (з додатками документів для видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно), заведена спадкова справа № 5/2018 і встановлено, що за життя, її батьком не укладалося жодних заповітів. До кола спадкоємців 1 черги в порядку спадкування за законом, також входять мої рідні: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина спадкодавця; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син спадкодавця.

Її родинні звязки з спадкодавцем підтверджує, наступними документами: свідоцтво про народження серії ІІ-СР № 289220, паспорт серії НЕ 676736 на імя ОСОБА_1, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси по цивільній справі № 2-3010/11 від 02.06.2011 року, свідоцтво про шлюб серії І-СР № 089743, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції від З0.08.2012 року.

Її рідні мама - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина спадкодавця) та брат - ОСОБА_3, 05.11.1986 р.н.(син спадкодавця), скориставшись своїм правом та враховуючи їх внутрішні сімейні домовленості, в порядку ст. 1273 ЦК України та в встановлений законом строк, подали приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 заяви про відмову від прийняття ними спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5. На сьогодні, вказані заяви зберігаються у матеріалах Спадкової справи № 5/2018 приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_4

03.08.2018 року, нею від приватного нотаріусу Черкаського міського округу ОСОБА_4 отримано постанову про відмову № 235/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що нею на підтвердження належності спадкодавцю (на праві власності) спадкового майна, а саме: квартири № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221 надано договір купівлі-продажу на зазначену квартиру, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» від 09.08.1996 року за реєстровим № 228-2, однак нотаріально посвідченим, вказаний договір не був, оскільки станом на дату укладення цього договору купівлі-продажу, були встановлені інші вимоги законодавства.

Відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» від 09.08.1996 року за реєстровим № 228-2 Черкаський приладобудівний завод продав, а її покійний батько - ОСОБА_5 купив квартиру № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221, зазначена квартира складається з однієї кімнати, загальна площа 37, кв.м, в тому числі житлова площа 19,6 кв.м. Договір був укладений та посвідчений на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» згідно вимог ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» та зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до протоколу відкритих торгів №13 від 09.08.1996. В договорі зазначено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню, однак згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції чинній на той час) даний договір підлягав реєстрації в Черкаському обєднаному Бюро технічної інвентаризації, що і було виконано її батьком на підтверджень чого є копії технічного паспорта на квартиру № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221 та довідки КП «ЧОО БТІ» №5170о від 17.09.2018 року.

Проте на момент виникнення правовідносин щодо видачі свідоцтва про спадщину чинне законодавство вимагає нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Все це і унеможливило видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

Просить визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 09.01.2018, на квартиру № 251, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Гоголя 221, загальною площею 37,6 кв.м та житловою площею 19,6 кв.м.

Позивач в судове засідання не зявилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю у звязку з чим просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При вирішенні питання покладається на думку суду.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, скерувала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Судом встановлено, що 09.01.2018 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 320842 виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області від 12.01.2018 року.

Покійний ОСОБА_5 є рідним батьком позивача ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина, а саме: квартира № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221. Зазначена квартира складається з однієї кімнати загальною площею 37,6 кв.м., в тому числі житлова площа 19,6 кв.м.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

12 квітня 2018 року, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_4, за її заявою про прийняття спадщини за законом, поданої нею у якості - доньки спадкодавця (з додатками документів для видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно), заведена спадкова справа № 5/2018 і встановлено, що за життя, її батьком не укладалося жодних заповітів. До кола спадкоємців 1 черги в порядку спадкування за законом, також входять мої рідні: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина спадкодавця; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син спадкодавця.

Її рідні мама - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина спадкодавця) та брат - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син спадкодавця), скориставшись своїм правом та враховуючи їх внутрішні сімейні домовленості, в порядку ст. 1273 ЦК України та в встановлений законом строк, подали приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 заяви про відмову від прийняття ними спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5. На сьогодні, вказані заяви зберігаються у матеріалах Спадкової справи № 5/2018 приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_4

03.08.2018 року, від приватного нотаріусу Черкаського міського округу ОСОБА_4 отримано постанову про відмову № 235/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що нею на підтвердження належності спадкодавцю (на праві власності) спадкового майна, а саме: квартири № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221 надано договір купівлі-продажу на зазначену квартиру, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» від 09.08.1996 року за реєстровим № 228-2, однак нотаріально посвідченим, вказаний договір не був, оскільки станом на дату укладення цього договору купівлі-продажу, були встановлені інші вимоги законодавства.

Відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» від 09.08.1996 року за реєстровим № 228-2 Черкаський приладобудівний завод продав, а її покійний батько - ОСОБА_5 купив квартиру № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221, зазначена квартира складається з однієї кімнати, загальна площа 37, кв.м, в тому числі житлова площа 19,6 кв.м. Договір був укладений та посвідчений на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» згідно вимог ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» та зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до протоколу відкритих торгів №13 від 09.08.1996. В договорі зазначено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню, однак згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції чинній на той час) даний договір підлягав реєстрації в Черкаському обєднаному Бюро технічної інвентаризації, що і було виконано її батьком на підтверджень чого є копії технічного паспорта на квартиру № 251 в м. Черкаси по вул. Гоголя 221 та довідки КП «ЧОО БТІ» №5170о від 17.09.2018 року.

На момент виникнення правовідносин щодо видачі свідоцтва про спадщину чинне законодавство вимагає нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Все це і унеможливило видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

Статтями 68 та 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства ( за законом або за заповітом) та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, а родинні та інші відносини спадкоємців зі спадкодавцем можуть бути підтверджені свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану; копіями актових записів; копіями рішення суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При спадкуванні за заповітом перевіряється наявність заповіту. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оригінал заповіту, поданий спадкоємцем, залишається у справах нотаріуса.

Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщини інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 158, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1217, 1220, 1222, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 09.01.2018, на квартиру № 251, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Гоголя 221, загальною площею 37,6 кв.м та житловою площею 19,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: