Справа № 648/930/17
Провадження № 2/648/28/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді: Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Думітраш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту неправильності запису в паспорті та поділу спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 16.06.1979 року при укладанні шлюбу з ОСОБА_2 Білозерським районним відділом РАЦС Херсонської області надано свідоцтво про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2, їм присвоєно прізвища «ОСОБА_1» та «ОСОБА_2». В книзі реєстрації актів укладання шлюбу № 51 та у свідоцтві про шлюб прізвища нареченого та нареченої вказані «ОСОБА_1» та «ОСОБА_2». В подальшому, при видачі паспорта було допущено помилку та вказано їх прізвища як «ОСОБА_1» та «ОСОБА_2». 09.06.2009 року позивач звернувся до Білозерського РВ УМВС України в Херсонській області щодо заміни паспорта у зв'язку з помилкою в прізвищі. 19.06.2009 року він отримав паспорт на ім'я ОСОБА_1. Відповідач паспорт міняти не стала. 04.10.2012 року Відділом ДРАЦС Білозерського РУЮ в Херсонській області було складно актовий запис про розірвання шлюбу № 45 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 07.10.2004 року. В травні 2016 року за позовом ОСОБА_2 рішенням Білозерського районного суду Херсонської області позивача ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, однак ухвалою суду від 20.09.2016 року його позов був залишений без розгляду, так як спір існує між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Тож встановлення неправильності запису в паспорті виданого ОСОБА_2 в частині прізвища «ОСОБА_2» має для позивача юридичне значення.

В період шлюбу з 1979 по 1986 поки сторони збудували новий житловий будинок та інші нежитлові споруди на місці старого будинку, який належав батькам відповідача і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.10.2004 року за позовом ОСОБА_2 їх шлюб було розірвано, проте ОСОБА_1 продовжував проживати в будинку до 2010 року. З 2010 року відповідач перешкоджала його проживанню в спірному будинку. Посилаючись на Постанову Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позивач просив суд:

1. встановити неправильність запису в паспорті виданого ОСОБА_2 в частині прізвища з помилкою, а саме - ОСОБА_2;

2. поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, Херсонської області з усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами між позивачем та відповідачем в натурі, рівними частинами;

3. судові витрати сягнути з відповідача.

В судовому засіданні:

Позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити. Щодо перебігу позовної давності суду пояснив, що після розірвання шлюбу 07 жовтня 2004 року, сторони дійшли згоди, що розподіл майна будуть вирішувати в окремому порядку, а на час проживання разом користуватися майном за взаємною згодою. В подальшому, 05 травня 2016 року рішенням суду за позовом відповідача ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у спірному будинку. Після цього, позивачу стало відомо про порушення його права власності. Рішенням ВССУ від 16.09.2015 року по цивільній справі № 22ц/790,302/15 зазначено, що вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності необхідно виходити не з часу, коли відбулося розірвання шлюбу, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Таким чином, після того, як ОСОБА_2 позбавила позивача права користування житловим приміщенням і було порушено його право на користування спірним майном. Зважаючи на вищевикладене, представник позивача просив суд відмовити відповідачу в задоволенні його клопотання про застосування при розгляді справи внаслідок спливу строку позовної давності.

Стосовно спільної сумісної власності подружжя, представник позивача вказав, що подружжя ОСОБА_1 разом з родичами з обох боків в період з 1979 по 1994 роки збудували житловий будинок, три прибудови, літню кухню, котельню, підвал, вхід до підвалу, туалет, душ, мостіння, водопровід, огорожу, водопровідний колодязь. 25 січня 1994 року ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію і всі ці споруди були введені в експлуатацію. В подальшому, проживаючи однією сім'єю, сторони вели спільне господарство, за період з 1994 по 2008 роки подружжям було збудовано: в 2005 році - навіси «Е, Ж», сарай «З», в 2007 році - тамбур «Б-1» в технічному паспорті від 2010 року. За заявою ОСОБА_2 самовільно збудовані та перебудовані вищеназвані будівлі рішенням Білозерського виконкому були узаконені, був виготовлений і технічний паспорт на будинок від 04.12.2010 року. На час будівництва сторони проживали разом та вели спільне господарювання, в тому числі і після отримання позивачем в грудні 2004 року травми після ДТП. Позивач вважає, що все вищевказане збудоване майно є спільною сумісною власністю подружжя за винятком вартості паливного котла на суму 2634 грн., ремонту каналізації на суму 3608 грн. та виготовлення виробів за договором № 1 від 18.06.2016 року на суму 5601 грн., всього на 11834 грн. Таким чином, зважаючи на ст. 60 СК України, представник позивача наголосив, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому просив поділити його між сторонами в натурі рівними частками, за винятком майна, яке було вказано на суму 11834 грн.

Стосовно встановлення факту, що має значення, представник позивача зазначив, що встановлення факту неправильності прізвища відповідача необхідно заявнику ОСОБА_1 для вирішення спору про право і підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Відповідач надала суду заперечення проти позову, позовні вимоги не визнала. Стосовно вимоги щодо встановлення неправильності запису в її паспорті пояснила, що спір про поділ будинку жодним чином не маж відношення до факту правильності чи неправильності запису в її паспорті, а зміна прізвища проти бажання порушить її законні права та інтереси. Особистої заяви про зміну прізвища вона не писала, змінювати прізвище на «ОСОБА_2» не бажає.

Щодо поділу житлового будинку відповідач вказала, що у грудні 2004 року позивач потрапив у ДТП і міг пересуватися тільки на костилях. За його проханням, ОСОБА_1 тимчасово проживав у її будинку з лютого 2005 року по квітень 2009 року, проте спільне господарство в цей час сторони не вели, витрати по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг позивач не здійснював. З лютого 2006 року ОСОБА_1 постійно зникав з дому на термін до двох тижнів. А з квітня 2009 року забравши всі свої речі виїхав і більше не з'являвся - тобто 8 років. Він знайшов у м. Херсоні інші жінку і проживав разом з нею. Крім того, з жовтня 2003 року (за час відсутності позивача) житловий будинок (садиба) збільшився в своїй вартості внаслідок спорудження прибудов до нього - літ. «б1», літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», вартістю 18 140 грн., поточним ремонтом будівлі, встановленням вікон та дверей. При цьому, позивач просить визнати за ним право власності виходячи з складу нерухомого майна станом на сьогоднішній день (за технічним паспортом від 29.07.2016 року), що є незаконним.

Представник відповідача заперечив проти позову, наголосив, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Щодо вимоги про встановлення неправильності запису в паспорті ОСОБА_2 вказав, що заміна в прізвищі навіть однієї букви є фактичною зміною прізвища відповідача, яка на це не згодна. При цьому, відповідно до Постанови КМУ від 11.07.2007 року за № 915 «Про затвердження Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по-батькові) фізичної особи», зміна прізвища здійснюється за особистою заявою тієї особи, яка бажає змінити прізвище.

Щодо поділу майна - житлового будинку, представник позивача зазначив, що судовою будівельно-технічною експертизою № 32/2018 від 13.08.2018 року встановлено, що після припинення спільного ведення господарства сторонами, вартість невід'ємних поліпшень, проведених за рахунок відповідача, становить 167 877 грн. Частки співвласників складають: позивача - 14/100, відповідача - 86/100, або 165/100 та 835/100. ОСОБА_1 свої позовні вимоги не уточняв, питання про можливість виділу в натурі зазначених в експертизі часток експерту не ставив. Таким чином, вимога позивача про поділ домоволодіння в натурі не підлягає задоволенню. Крім того, ОСОБА_8 наголосив, що позивач висунув вимоги про поділ будинку після спливу строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявляла сторона відповідача. Так, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17.10.2004 року. В рішенні суду вказано, що відповідач позов визнав та підтвердив факт того, що не проживає з колишньою дружиною більше року, тобто, щонайменше з жовтня 2003 року. Вказане рішення суду набрало законної сили та відповідачем не оскаржувалось. Статтею 72 ч.2 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Відповідач не заперечував факт того, що позивач за її згодою, у зв'язку з отриманням травми (перелому ніг) внаслідок ДТП, мешкав в Білозерці в спірному будинку з лютого 2005 року до лютого 2006 року та періодично з лютого 2006 року до квітня 2009 року, коли остаточно виїхав, але спільного господарства сторони не вели, а позивач не довів цього належними та допустимими доказами, витрати на будинок та комунальні послуги ОСОБА_1 теж не надавав. Позивач зазначив, що продовжував проживати в спірному будинку до 2010 року, і навіть якщо узяти цей факт на віру, то і тоді позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Підсумовуючи вищевикладене, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача судові витрати, пов'язані з оплатою судової експертизи в розмірі 5952,00 грн.

23 серпня 2017 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області по вказаній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено. 11 грудня 2017 року провадження у справі було відновлено та продовжено судовий розгляд.

09 лютого 2018 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області по вказаній справі було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено. 21 серпня 2018 року провадження у справі було відновлено, судовий розгляд продовжено.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до вимог ст. 114 ч. 2 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3, рішення Білозерського районного суду Херсонської області № 2-1369 від 07 жовтня 2004 року, яке набрало законної сили 08.11.2004 року, свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1979 року по 08 листопада 2004 року. Після укладення шлюбу сторони отримали прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу відповідачу присвоєно прізвище «ОСОБА_2». З рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 пояснив суду, що дійсно не проживає з ОСОБА_2 більше року, спір про розподіл майна сторони вирішать у окремому порядку.

В матеріалах інвентарної справи № 475 на домобудівлю за адресою: АДРЕСА_1 міститься договір дарування від 11.10.1986 року, згідно якого відповідач отримала в дарунок 2/3 частини домобудівлі, договір купівлі-продажу від 23.02.1988 року, згідно якого відповідач придбала 1/3 частину домобудівлі, рішення виконкому Білозерської селищної ради від 25.02.1988 року, згідно якого відповідачу дозволено провести капітальний ремонт будинку в цілому, витяг з рішення виконкому Білозерської селищної ради від 16.12.2010 року, згідно якого узаконено самовільно збудовані будови.

Згідно листа Білозерського РС УДМС України в Херсонській області № 14/1523 від 28.10.2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, документовано Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області паспортом громадянина України НОМЕР_5 в зв'язку з уточненням в записах прізвища «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» на підставі наданого свідоцтва про народження НОМЕР_6, виданого Раденською сільською радою Цюрупинського району 15.08.2006 року та особисто заповненої заяви на видачу паспорта.

Висновком про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану від 21.02.2017 року Олешківським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Херсонській області позивачу було відмовлено у задоволенні його прохання про внесення змін до актового запису № 03 про розірвання шлюбу між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, складеного 04.10.2012 року Білозерським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області, а саме: виправити прізвище чоловіка з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» у зв'язку з тим, що в рішенні Білозерського районного суду Херсонської області про розірвання шлюбу № 2-1369/04 прізвище громадян вказано як «ОСОБА_1» та «ОСОБА_2». Дружина заявника не бажає змінювати прізвище.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області № 648/1388/16-ц від 05 травня 2016 року ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. при цьому, вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній за місцем реєстрації більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, а доводи ОСОБА_1, що він не проживає в спірному будинку з поважних причин, так як ОСОБА_2 чинить йому перешкоди, суд вважає голослівними, не підтвердженими належними та допустимими доказами. Рішення суду набрало законної сили 16.05.2016 року.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 32/2018 від 13.08.2018 року, в період з жовтня 2003 року (дати припинення ведення спільного господарства) до 09.02.2018 року у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 проводилися будівельні роботи по знесенню будівлі літ «Г» (сарай), будівництво навісів 2 шт., прибудов до кухні, заміні вікон та дверей, ремонту приміщення 1-6 в житловому будинку, заміна каналізації, котла опалення. Здійснені будівельні та ремонтно-будівельні роботи.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та інвентарної справи суд вважає необхідним вказати на таке:

Відповідно до вимог ст. 293 ч. 2 ЦПК України встановлено вичерпний перелік справ окремого провадження про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів.

Відповідно до вимог ст. 293 ч. 3 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Тож аналіз вищевказаних положень ЦПК України вказує на відсутність у позивача права звернення до суду з заявою про встановлення факту неправильності запису в паспорті іншої особи (відповідача). Тому, оскільки за даними позовними вимогами ОСОБА_1 є фактично неналежним позивачем (заявником) суд відмовляє у задоволенні даних вимог.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ віл 21.12.2011 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Відповідно ст. 60 ч. 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно ст. 57 ч. 1 п. 2 СК України майно набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю дружини.

З матеріалів інвентарної справи № 475 вбачається що відповідач набула право власності на 2/3 домобудівлі згідно договору дарування від 1986 року та на 1/3 домобудівлі згідно договору купівлі-продажу від 1988 року. Із рішення Білозерського районного суду від 07 жовтня 2004 року вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1979 року по 08 листопада 2004 року, ведення спільного господарства припинили вести наприкінці 2003 року. Питання про встановлення факту проживання сторін як чоловіка та дружини в період після 08 листопада 2004 року перед судом не ставилося. Тож суд дійшов висновку про те, що об'єктом спільного майна подружжя може бути 1/3 частина домоволодіння з урахуванням можливих поліпшень, які отримав будинок на час припинення спільного ведення господарства. Враховуючи, що перед судом не ставилося питання про встановлення розміру частки в майні, що є об'єктом спільного майна подружжя, то вимоги п.2 про поділ всього домоволодіння в натурі рівними частками не підлягає задоволенню.

Статтею 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Зважаючи на викладене суд вважає за потрібне вказати на те, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області ще 07.10.2004 року встановлено, що існує спір про поділ майна подружжя, який вони бажають вирішити у окремому порядку. Тож і відраховувати строк позовної давності необхідно як найменш з дати винесення цього рішення судом. А посилання позивача на те, що він дізнався про порушення свого права лише 05 травня 2016 року, коли рішенням суду за позовом відповідача його визнано таким, що втратив право користування житлом є, в даному випадку, безпідставним і тому не приймається судом.

Керуючись ст. ст. 15, 59, 212-215, 218, 293 ЦПК України, на підставі ст. ст. 57, 60, 70, 71, 72, 114 СК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) відмовити повністю у задоволенні його позову до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) про встановлення факту неправильності запису в паспорті та поділу спільного майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.