Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 757/23347/15-ц

провадження № 61-14120ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воробйова КатеринаВікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська Ірина Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2018 року у складі судді: Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, АТ КБ «ПриватБанк», приватний нотаріус КМНО Воробйова К. В., приватний нотаріус КМНО Войнарська І. А., про визнання публічних торгів недійсними, скасування протоколу проведення торгів та акту державного виконавця, скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Позивач просила:

- визнати недійсними публічні торги квартири АДРЕСА_1; від 03 листопада 2011 року;

- скасувати протокол проведення прилюдних торгів;

- скасувати акт ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві від 05 листопада 2012 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1;

- витребувати з володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1;

- скасувати свідоцтво щодо реєстрації спірної квартири.

17 серпня 2017 року представником позивача подано останню редакцію позовної заяви (том 2, а. с. 163-168), в якій позивач просила суд:

- визнати недійсними публічні торги від 03 листопада 2011 року з реалізації арештованої квартири АДРЕСА_2, вказавши правові наслідки їх недійсності шляхом скасування протоколу №1-11174 проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна від 03 листопада 2011 року та акта ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 05 листопада 2012 року про проведені прилюдні торги;

- на підставі статті 388 ЦК України витребувати квартиру від добросовісного набувача ОСОБА_6

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року, в якій просила скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким визнати результати прилюдних торгів від 03 листопада 2011 року з реалізації спірної квартири та протокол проведення прилюдних торгів недійсними; визнати недійсним свідоцтво від 06 листопада 2012 року, видане приватним нотаріусом Войнарською І. А. серії ВТА № 820159.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року залишено без руху строк не більше ніж на десять днів з дня отримання ухвали щодо подання заяви про поновлення строку, апеляційної скарги в новій редакції, оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Ухвала суду мотивована тим, що:

- апеляційна скарга подана після закінчення строків на апеляційне оскарження без порушення питання про його поновлення;

- заявляючи клопотання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, позивач просить постановити нове рішення не в межах позовних вимог від 17 серпня 2017 року, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також не вказує чи оскаржує вона рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимоги щодо витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_6;

- особа, яка подала апеляційну скаргу, не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги і їй необхідно сплатити судовий збір у розмірі 6 577,20 грн та подати до суду апеляційної інстанції оригінал квитанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року визнано неподаною та повернуто разом з заявою про забезпечення позову, поясненнями щодо подачі процесуальних документів, заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження та заміну редакції апеляційної скарги, яка має назву «Аналіз оскаржуваного судового рішення у справі» та заявою-клопотанням про постановлення окремої ухвали.

Ухвала суду мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не відповідає вимогам статті 185 та пункту 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України, оскільки вона не оплачена судовим збором у повному обсязі, а апеляційна скарга, подана її представником та підписана також і нею, подана без її копії для третіх осіб, що є перешкодою для відкриття апеляційного провадження.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і ухвалити нове, яким направити справу до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- апеляційний суд помилково визначив суму судового збору за вимоги майнового характеру від повної вартості квартири;

- сума судового збору має визначатися на підставі суми, сплаченої у суді першої інстанції - 365,40 грн;

- апеляційному суду надано докази, які підтверджують майновий стан заявника, що унеможливлює сплати ним судового збору;

- вказівки стосовно того, щоб її представник у суді першої інстанції - ОСОБА_9 подавав апеляційну скаргу, уточнену апеляційну скаргу, будь-які клопотання та заяви вона не надавала, не ознайомлювалася із ними та не підписувала, і подача цих документів є виключно ініціативою ОСОБА_9 ОСОБА_4 вказує, що прохала ОСОБА_9 не приймати у справі будь-якої участі без попереднього обговорення та виключно на її прохання. І попередила ОСОБА_9, що у разі повторного втручання у справу без її відома - довіреність буде відкликана.

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 19 лютого 2018 року від ОСОБА_9, який діяв у суді першої інстанції від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, подав до суду заяву з процесуальних питань розгляду апеляційної скарги.

26 лютого 2018 року на виконання вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, який має право здійснювати представництво ОСОБА_4 на підставі довіреності з огляду на те, що провадження судом першої інстанції у даній справі відкрито 10 липня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», подав апеляційну скаргу в новій редакції, яка також підписана і ОСОБА_4

При цьому, як встановлено апеляційним судом, ця апеляційна скарга подана без її копії відповідно до кількості учасників справи , а саме - без її копій для третіх осіб.

26 лютого 2018 року до суду апеляційної інстанції подано заяву про забезпечення позову, підписану ОСОБА_4 та її представником ОСОБА_9

28 лютого 2018 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 надійшла заява про поновлення строку та апеляційна скарга в новій редакції.

Крім того апеляційним судом встановлено, що оригінал квитанції про сплату судового збору ОСОБА_4 не подала, зазначивши в скарзі, що: по-перше, вона не погоджується з визначеною судом апеляційної інстанції сумою судового збору; по-друге, вона знаходиться в дуже складному матеріальному становищі, враховуючи втрату єдиного місця проживання. Зважаючи на місце роботи вона вимушена орендувати житло в місті Києві, що практично не залишає засобів для існування. З огляду на вказане вона використовує своє право на касаційне оскарження до Верховного Суду в частині визначення судом судового збору протягом тридцяти днів, починаючи з 15 лютого 2018 року.

01 березня 2018 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від представника ОСОБА_9 надійшло пояснення щодо подачі процесуальних документів, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та заміну редакції апеляційної скарги, яка мав назву «Аналіз оскаржуваного судового рішення у справі» та заява-клопотання про постановлення окремої ухвали.

У частині третій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналіз змісту підпункту 13 частини першої Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України свідчить, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Разом із тим, вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, поданої на судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, визначаються відповідно до законів, чинних на момент подання такої скарги.

Як встановлено апеляційним судом ОСОБА_4 подала 25 січня 2018 року апеляційну скаргу на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 визначені у статті 356 ЦПК України.

Тлумачення частини другої статті 357 ЦПК України, частини третьої статті 185 ЦПК України свідчить, що якщо недоліки апеляційної скарги не усунуті, у строк, встановлений судом, то апеляційна скарга повертається судом.

Аналіз матеріалів свідчить, що копія ухвали Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року була направлена на адресу ОСОБА_4 13 лютого 2018 року (Т. 3, а. с. 91), на електронну адресу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 (Т. 3, а. с. 93). Крім того 19 лютого 2018 року ОСОБА_4 ознайомилася із матеріалами справи (Т. 3, а. с. 95).

Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційному суду надано докази, які підтверджують майновий стан заявника, що унеможливлює сплати ним судового збору, колегія суддів відхиляє. Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_4 клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або відстрочення сплати, не заявляла, а вирішити це питання з власної ініціативи суд не має права, оскільки це є порушенням засад правосуддя.

Посилання у касаційній скарзі на те, що сума судового збору має визначатися на підставі суми, сплаченої у суді першої інстанції - 365,40 грн, є необґрунтованим. Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не від ставки, що була фактично сплачена при поданні позовної заяви.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково визначив суму судового збору за вимоги майнового характеру від повної вартості квартири, колегія суддів вважає необґрунтованим. Згідно пункту 2 частини першої статті 80 ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Посилання ОСОБА_4 на те, що вказівок представнику в суді першої інстанції - ОСОБА_9 подавати апеляційну скаргу, уточнену апеляційну скаргу, будь-які клопотання та заяви вона не надавала, не ознайомлювалася із ними та не підписувала, і подача цих документів є виключно ініціативою ОСОБА_9 колегія суддів вважає необґрунтованим.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_4 довіреністю від 29 серпня 2017 року № 818 (Т. 2, а. с. 120, 121) уповноважила ОСОБА_9 бути її представником у точу числі й в апеляційних судах загальної юрисдикції з усіма правами, які надані законом позивачу, зокрема подавати від її імені заяви, довідки та документи, у тому числі заяви про апеляційне оскарження та апеляційні скарги. Довіреність видана на три роки та дійсна до дев'ятого серпня 2020 року. З урахуванням того, що довіреність від 29 серпня 2017 року № 818 не була скасована особою, яка її видала, то всі процесуальні дії ОСОБА_9 вчинені як представником ОСОБА_4

Оскільки апеляційне провадження у цій справі не було відкрите зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_4 визнана судом апеляційної інстанції неподаною та повернута, правильним є висновок апеляційного суду про повернення документів, поданих окремо від апеляційної скарги: заяви про забезпечення позову, пояснення щодо подачі процесуальних документів, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та заміну редакції апеляційної скарги, яка має назву «Аналіз оскаржуваного судового рішення у справі» та заяви-клопотання про постановлення окремої ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Оскільки оскаржена ухвала залишена без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель