Справа № 338/838/17
Провадження № 22-ц/4808/40/18
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богородчанського районного суду, постановлене у складі судді Битківського Л.М. 18 вересня 2017 року в смт. Богородчани,

в с т а н о в и в :

14 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 та територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, який проживав в АДРЕСА_1. На день смерті батька у цьому ж будинку проживала вона та її мати ОСОБА_4

Посилаючись на те, що державним нотаріусом Богородчанської районної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документа про право власності батька на домоволодіння ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння.

Рішенням Богородчанського районного суду від 18 вересня 2017 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1

Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_3 пред'явила позов до ОСОБА_4 та територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, не залучивши його до участі у справі як власника земельної ділянки, на якій розташоване спірне домоволодіння.

ОСОБА_5 також вказує на те, що з 20.11.2001 року по 30.10.2014 року він перебував з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилось двоє дітей. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час смерті ОСОБА_6, згідно погосподарської книги за 1996-2000 роки за адресою АДРЕСА_1 був облікований житловий будинок загальною площею 102 кв.м 1985 року забудови, а суд визнав право власності на 1/2 частину домоволодіння загальною площею 421,3 кв.м. Спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому він не міг створити майно - домоволодіння загальною площею 421,3 кв.м.

Апелянт зазначає, що він є власником земельної ділянки площею 0,2042 га, на якій розташоване домоволодіння загальною площею 421,3 кв.м і таке домоволодіння підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила. Зазначила, що будинок, 1/2 частку якого вона успадкувала, був побудований її батьками в 1980-1985 роках на земельній ділянці, якою сім'я його батька користувалася ще з 1950-х років. Шлюб між нею та ОСОБА_5 був укладений у 2001 році. Перебуваючи в шлюбі вони жодних прибудов, реконструкцій будинку не проводили. При внесенні відомостей в погосподарську книгу інвентаризація домоволодіння не проводилася, площа будівель записана зі слів. Очевидно в погосподарську книгу було внесено площу забудови - 102 кв.м, згідно технічного паспорта - 122,3 кв.м. Точні обміри домоволодіння були проведені тільки у 2017 році, тоді ж були внесені уточнення у погосподарську книгу щодо площі домоволодіння. Таким чином, спірне домоволодіння було збудоване її батьками і на даний час його власниками є вона (1/2 частка в порядку спадкування після смерті батька) і її мати (1/2 частка в спільному майні подружжя). Жодних доказів, які б підтверджували виникнення у апелянта права власності на майно, яке було предметом спору (домоволодіння АДРЕСА_1), ним не подано. Якщо апелянт вважає, що він здійснив покращення чужого майна, то він вправі звернутися в суд з окремим позовом про стягнення половини вартості цих покращень в порядку поділу майна подружжя. Доводи апелянта про те, що він є власником земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння, не спростовують висновків суду, оскільки суд не вирішував питання права власності чи права користування земельною ділянкою. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 338/838/17 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4).

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 95 в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області.

19.07.2017 року позивач звернулася в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищевказаного домоволодіння, однак постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори Войташека І.І. №409/02-31 від 19.07.2017 року у видачі такого їй відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 6).

Також встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 в с. Манява загальною площею 188,2 кв.м побудований у 1985 році, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 131882867 (а.с.47).

З долучених до апеляційної скарги копій погосподарських книг вбачається, що з 2002 року ОСОБА_8 проживав у вказаному житловому будинку. Загальна площа житлового будинку - 102 кв.м.

Згідно записів у погосподарській книзі - особовий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_5 вказаний головою домогосподарства, що в АДРЕСА_1. Площа житлового будинку становить 120 кв.м (а.с.54).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 листопада 2009 року ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,2042 га по вул. Шевченка в с. Манява, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.50).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Тобто спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його приналежності в позивача відсутні необхідні правовстановлюючі документи, коли це право оспорюється відповідачем.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 пред'явила позов до ОСОБА_4 та територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради, які не оспорюють право власності позивача, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування і суд вирішив такий спір, не залучивши до участі у справі ОСОБА_5, який перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, проживав у спірному будинку, і який є власником земельної ділянки для обслуговування спірного домоволодіння, чим позбавив його можливості скористатися процесуальними правами, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення порушує права ОСОБА_5, який не був залучений до участі в справі.

Оскільки апеляційний суд не вправі в такому разі скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд чи залучити таку особу до участі в справі та вирішити спір по суті, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду від 18 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2018 року.