ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/348/18 Справа № 200/508/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Циганков В.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та про розподіл майна подружжя, мотивуючи його тим, що у 1994 році вона познайомилася з ОСОБА_1 та згодом, 04 березня 2002 року, він переїхав до неї та оселився у належній їй квартирі, що розташована в АДРЕСА_1. Восени 2004 року відповідач офіційно розлучився зі своєю дружиною і вони продовжили сумісне проживання.

Вказувала, що вони з відповідачем планували поліпшити житлові умови, тому 03 серпня 2006 року вона уклала договір генерального підряду на будівництво індивідуального житлового будинку №23/06-ПД/ЭК в мікрорайоні "Золоті ключі". Загальна вартість будівництва на той час складала 865.000 грн. Оскільки такої суми у них не було, вони звернулися до АКБ "Райффайзенбанк Україна" для отримання кредиту в розмірі 51.850 доларів США, поручителем за яким став ОСОБА_1 10 серпня 2006 року вона уклала кредитний договір №014/107356/3101/74 з АППБ "Аваль" на суму 1.881 доларів США 19 центів. Всі отримані від банків кредитні кошти були ними направлені ТОВ "Міжнародна будівельна компанія" на виконання зобов'язань з оплати індивідуального будинку за договором №23/06-ПД/ЭК.

Посилалась на те, що 18 листопада 2006 року вони з відповідачем придбали нежитлове приміщення по АДРЕСА_3, договір купівлі-продажу було укладено між відповідачем та ОСОБА_3

Зазначала, що згодом 07 вересня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. У зв'язку з фінансовими кризами у 2011 року будинок у мікрорайоні "Золоті ключі" було продано за 72.409 доларів США 48 центів, вказані кошти були направлені на погашення кредиту. В 2012 року вона отримала рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з неї боргу в розмірі 417.200 грн.94 коп., в 2013 році рішення суду про стягнення з неї на користь "ОТП Факторинг Україна" боргу в розмірі 359.392 грн.64 коп. Чоловік відмовився приймати участь у кредитних зобов'язаннях та не визнає її долі у нежитловому приміщенні, що знаходиться по АДРЕСА_3 та складаються з: прибудови - літ."АМ4-1", загальною площею 60.9 кв.м, літ. "АМ5-1", загальною площею 22.8 кв.м, в літ. "АМ-1 антресольного поверху, загальною площею 132.8 кв.м, над "АМ1-1" надбудови, загальною площею 177.1 кв.м, ам - ганка та переобладнаних літ."АМ-1, літ."АМ1-1", літ."АМ2-1", літ."АМ3-1" загальною площею 533.1 кв.м; із загальною площею прибудов, надбудов та переобладнань 926.7 кв.м, тому просила суд встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2004 року по 07 вересня 2007 року; визнати нежитлові приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_3, спільною сумісною власністю подружжя; визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 вказаних приміщень; стягнути на її користь судові витрати з відповідача.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2004 року до 07 вересня 2007 року.

Визнано нежитлові приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_3 та складаються з: прибудови - літ."АМ4-1", загальною площею 60.9 кв.м, літ. "АМ5-1", загальною площею 22.8 кв.м, в літ. "АМ-1 антресольного поверху, загальною площею 132.8 кв.м, над "АМ1-1" надбудови, загальною площею 177.1 кв.м., ам - ганка та переобладнаних літ."АМ-1, літ."АМ1-1", літ."АМ2-1", літ."АМ3-1" загальною площею 533.1 кв.м; із загальною площею прибудов, надбудов та переобладнань 926.7 кв.м - спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3.897 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи; скаржник не проживав з ОСОБА_2 з 2004 року по вересень 2007 року, почав проживати з позивачем лише після укладення шлюбу з 07 вересня 2007 року; ОСОБА_1 належить 1/2 нежитлових приміщень, що є предметом позову, інша 1/2 належить ОСОБА_3

19 вересня 2017 року, 28 листопада 2017 року до апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких ОСОБА_2, посилалась на те, що апеляційна скарга побудована на домислах та припущеннях відповідача. Крім того, згідно рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2007 року договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, які є предметом спору, визнано дійсним, а ОСОБА_1 є власником вказаних приміщень. Тому ОСОБА_2 просила залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі з 2004 року стали проживати разом та фактично створили сім'ю.

03 серпня 2006 року ОСОБА_4 уклала договір генерального підряду на будівництво індивідуального житлового будинку №23/06-ПД/ЭК в мікрорайоні "Золоті ключі". Загальна вартість будівництва складала 865.000 грн.

03 серпня 2006 року позивач отримала кредит в АКБ "Райффайзенбанк Україна" на суму 51.850 доларів США згідно умов кредитного договору №ML300/1908/2006. В забезпечення виконань зобов'язань за вказаним договором позивач відповідно до договору іпотеки №PCL 300/1860/2006 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, а відповідач виступив поручителем згідно умов договору поруки від 03 серпня 2008 року №SR-300/1294/2006.

10 серпня 2006 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір №014/107356/3101/74 з АППБ "Аваль" на суму 1.881 доларів США 19 центів. Всі отримані від банків кредитні кошти були направлені ТОВ "Міжнародна будівельна компанія" на виконання зобов'язань з оплати індивідуального будинку за договором №23/06-ПД/ЭК.

18 листопада 2006 року ОСОБА_1 уклав договір-купівлі-продажу з ОСОБА_3, згідно умов якого придбав нежитлове приміщення по АДРЕСА_3.

07 вересня 2007 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1, від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_5.

Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю та на підставі ст.74 СК України визнав за кожною із сторін право власності на 1/2 нежитлового приміщення по АДРЕСА_3.

Висновок суду першої інстанції про встановлення факту проживання однією сім'єю позивача та відповідача відповідає встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не проживав з позивачем з серпня 2004 року до 07 вересня 2007 року спростовуються матеріалами справи, оскільки згідно довідки КП "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради №34784 від 03 листопада 2014 року (а.с.103) ОСОБА_1 зареєстрований з 20 березня 2004 року у квартирі позивача АДРЕСА_1.

Проте колегія суддів у повному обсязі не може погодитись з рішенням суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої, третьої статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Як роз'яснено у пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, встановивши, що спірне нежитлове приміщення придбане відповідачем за договором в період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, дійшов до помилкового висновку про те, що воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач надавала будь-які грошові кошти на придбання спірного нежитлового приміщення, а також докази того, що укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладався відповідачем в інтересах сім'ї, відтак відсутні підстави для визнання спірного нежитлового приміщення об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів частково приймає до уваги доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року підлягає скасуванню в частині визнання нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їх розподілу та ухваленню в цій частині позову нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з наступною відмовою, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року в частині стягнення судових витрат також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року в частині визнання нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їх розподілу скасувати та в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 3.897 грн.60 коп.

В решті заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.