ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/381/18 Справа № 183/155/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

24 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Трубник» Новомосковської міської ради на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Трубник» Новомосковської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Трубник» Новомосковської міської ради, в якому, з урахуванням доповнень та уточнень, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію частини втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 917, 26 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 17256,88 грн., а також спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 01 квітня 2016 року він був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта КП «Трубник» Новомосковської міської ради. Починаючи з квітня 2016 року, заробітну плату на підприємстві йому виплачували не регулярно, внаслідок чого станом на 01 грудня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 10493,93 грн. Через наявність заборгованості по заробітній платі позивач позбавлений був можливості виконувати свої зобов'язання перед іншими кредиторами, за порушення виконання умов кредитного договору він сплачував підвищений відсоток та пеню, що спричинило йому моральні страждання.

04 жовтня 2016 року позивач подав відповідачу заяву про своє звільнення з 07 жовтня 2016 року за власним бажанням на підставі ст.39 КЗпП України. У зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 10155,44 грн. Також позивач посилався на те, що законодавством передбачено порядок проведення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, що за його підрахунками складає 917,26 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до КП "Трубник". Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8445,70 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність правових підстав для стягнення з підприємства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8445,70 грн., оскільки у день звільнення ОСОБА_1 на робочому місці не було, вимогу про розрахунок відповідачу він не пред*являв. Письмово повідомити позивача про нараховані йому суми відповідач не мав можливості, оскільки ОСОБА_1 у своїй заяві про звільнення зазначив про переїзд на нове місце проживання. В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 відповідач рішення суду просить залишити без змін.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено , що згідно наказу № 13 від 01.04.2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта КП «Трубник» Новомосковської міської ради на час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку юрисконсульта ОСОБА_2, до роботи ОСОБА_1 повинен був приступити 05.04.2016 року (а.с. 8).

04.10.2016 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення його з роботи з посади юрисконсульта з 07.10.2016 року за власним бажанням на підставі статті 39 КЗпП України у зв*язку з переїздом на нове місце проживання. (а.с.60)

Наказом № 55 від 07.10.2016 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 61)

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на несвоєчасну виплату належних йому при звільненні сум.

Частково задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8445,70 грн., суд першої інстанції виходив з того, що, звільнивши позивача 07.10.2016 року, підприємство відповідача остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем здійснило лише 11.01.2017 року, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі вищенаведеного доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними.

Дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з КП "Трубник" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції неправильно розрахував суму, яка підлягає стягненню.

Так, згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 1 від 14.02.2017 року про заробітну плату за період 05.04.2016 - 07.10.2016 р.р., ОСОБА_1 працював у КП "Трубник" на посаді юрисконсульта та за суміщенням інспектором відділу кадрів. За вказаний період йому було нараховано заробітну плату у сумі 20565,66 грн. та виплачено 16354,18 грн. з урахуванням утримань. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 11.01.2017 року, при тому, що звільнено його з роботи з 07.10.2016 року (а.с.65, 77)

Судом апеляційної інстанції було витребувано табель виходу на роботу позивача та довідку про його середній заробіток , з якої вбачається, що позивачем за серпень-вересень 2016 року було відпрацьовано 40 робочих днів та середній заробіток складає 122,95 грн.

Враховуючи період затримки розрахунку при звільненні, який складає 65 днів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 7991,75 грн., виходячи з розрахунку: 122,95х65=7991,75 грн.

У звязку з чим рішення суду першої інстанції в частині розміру суми середнього заробітку підлягає зміні, а сума - зменшенню з 8554,70 грн. до 7991,75 грн.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП "Трубник" рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача було відмовлено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року, тому в цій частині правильність рішення суду колегією суддів не перевіряється.

На підставі ст.141 ЦПК України розмір суми судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, підлягає зменшенню з 640 грн. до 601,60 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Трубник» Новомосковської міської ради задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутого з Комунального підприємства «Трубник» на користь ОСОБА_1, зменшивши його з 8445,70 грн. до 7991,75 грн.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року в частині розміру судового збору, стягнутого з Комунального підприємства «Трубник» на користь держави, змінити, зменшивши його з 640 грн. до 601,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко