Справа № 177/148/17
Провадження № 2/177/88/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2018 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 31.01.2017 звернувся до суду з позовною заявою, яку 29.11.2017 уточнив представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 та просив визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на нерухоме майно - 1/2 частку домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що за життя матір позивача, ОСОБА_3, 14.04.1977 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, своїм синам.

Після смерті матері позивача, ОСОБА_3, відкрилась спадщина, зокрема на будинок, який розташований за вищевказаною адресою.

Проте при зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, нотаріусом постановою від 16.07.2016 позивачу відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок.

Оскільки позивач позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, останній вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач та його представник, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, при цьому наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.120).

Представник відповідача по справі - Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с.121).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановивши відсутність підстав передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи по суті, враховуючи відсутність заперечень відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступні для того законні підстави.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.11.1992 (а.с.8).

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, підтверджується копією рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.05.2016 по справі № 184/759/16-ц, провадження № 2-о/184/15/16, яке набрало законної сили 24.05.2016 (а.с.12-13).

За життя спадкодавцем ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчений головою виконавчого комітету Красінської сільської Ради депутатів трудящих Криворізького району Дніпропетровської області В. Чернявським 14.04.1977 і зареєстрований за реєстром № 10, який не було змінено чи скасовано заповідачем.

Зі змісту вказаного заповіту слідує, що все належне ОСОБА_3 майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на момент її смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право, заповіла у рівних долях своїм синам - ОСОБА_1, позивачу по справі та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до ч. ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності з 01.01.2004.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі-ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до копії спадкової справи № 133-1977 після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, з заявою про прийняття спадщини за заповітом 14.04.1977 звернувся син померлої - ОСОБА_5 (а.с.51-79), який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що слідує з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3. Інші особи з заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадкоємці, які відповідно до статті 535 ЦК УРСР мають право на обов'язкову частку спадщини, відсутні.

Згідно з даними спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_6, із заявою про прийняття спадщини звернувся його син, ОСОБА_7 (а.с.60), який 07.07.2007 отримав у в.о. державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_5 на ? частку житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.70). Інші особи з заявами про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 1273 від 05.12.2012 (а.с.95). Після смерті ОСОБА_7 позивач по справі, ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про що не заперечував, звертаючись до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку, на яку він має право в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3

Отже, на домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_1, яке за життя належало ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2, та на ? частку якого, згідно з заповітом останньої, просить визнати право власності позивач по справі, ОСОБА_1, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з даними спадкової справи позивач по справі, ОСОБА_1, після смерті матері не звертався з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини відповідно до вимог діючого на час її смерті законодавства (ЦК 1963 року), однак він прийняв спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном, яке залишилося після смерті матері, протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини, що також встановлено рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.05.2016 (а.с.12-13).

Разом з тим, при звернення позивача до нотаріуса, постановою від 16.07.2016 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок (а.с.77).

З довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 13.03.2015 № 138773 слідує, що право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано (а.с.74).

03.11.2016 на замовлення позивача КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок. Дані про самочинне будівництво в технічному паспорті відсутні, будинок та інші господарські споруди не є аварійними та придатні для користування, вартість якого становить 109857,00 грн.

Відповідно до довідки Красівської сільської ради від 18.11.2016 № 1703, домоволодіння згідно з записів погосподарської книги по АДРЕСА_1, належало ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, книга № 5, особовий рахунок НОМЕР_4 за 1977-1978-1979 рік (а.с.22).

Також, рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.05.2016, яке набрало законної сили 24.05.2016 (а.с.12-13), встановлено факт володіння на праві власності на підставі свідоцтва про право на житловий будинок ОСОБА_3 даним житловим будинком.

У п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач, будучи спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за заповітом, звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, але нотаріус відмовив йому у видачі цього свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок і рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, з урахуванням тих обставин, що факт володіння на праві власності на підставі свідоцтва про право на житловий будинок ОСОБА_3, тобто спадкодавцем, житловим будинком АДРЕСА_1 встановлено судовим рішенням, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 13, 19, 76-81, 89, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., вбиральні «В», воріт «№ 1», в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: