КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1795/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року місто Київ

справа № 362/1491/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, який зареєстрований 30 січня 2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №105.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що між нею та відповідачембуло укладено шлюб, від якого сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що подружнє життя між нею та відповідачем не склалосявнаслідок виникнення багатьох суперечок, протиріч та недбалого відношення ОСОБА_1 до виконання батьківських обов'язків.

Зазначала, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстровано 30 січня 2010 року у Лівобережному відділіреєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №105 розірвано.

Вирішено питання судових витрат.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просив змінити рішення та викласти описову і мотивувальну частини рішення в іншій редакції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, однак заперечує проти обставин, які висвітлені у рішенні суду, оскільки вони не відповідають дійсності.

Вказував, що суд першої інстанції, взявши до уваги слова позивача зробив посилання на ч.ч.3,4 ст.56 СК України. При цьому позивач доказів психічного та фізичного насилля зі сторони відповідача не надала. А тому посилання суду на ч.ч.3,4 ст.56 СК України було безпідставним та немотивованим.

Зазначав, що судом першої інстанції у рішенні вказано про те, що він з позивачем не проживають разом впродовж останніх п'яти років і не ведуть спільного господарства, однак дане твердження є хибним, оскільки вони як сім'я проживали разом у Києві до травня 2017 року, де і відвідувала їх донька дитсадок.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, в якому зазначала, що скарга є необґрунтованою та безпідставною, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених в ній.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстрованошлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №105.

Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року ухвалене за відсутності сторін.

При цьому, як вбачається з описової частини оскаржуваного рішення, в ній судом першої інстанції зазначено про те, що позивач зазначала, що вони не проживають разом впродовж останніх п'яти років і не ведуть спільного господарства.

В мотивувальній частині суд, крім іншого послався на ч.ч.3,4 ст.56 СК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким викладом судом першої інстанції у описовій частині позиції позивача та з посиланням суду в мотивувальній частині на норми ч.ч.3,4 ст.56 СК України, з огляду на таке.

Згідно з п.1 ч.3 ст.265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються, зокрема стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Пунктами 1, 5 ч.4 ст.265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.п.10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року в описовій частині рішення необхідно, зокрема, вказати: зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви; про внесені зміни підстав чи предмета позову, розміру позовних вимог, якщо вони мали місце, і узагальнено викласти позицію відповідача: чи визнає він позов, а якщо визнає, то повністю чи частково; у разі заперечень - у чому суть заперечень проти позову.

У мотивувальній частині судового рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, у позовній заяві ОСОБА_2 не вказувала, що вона з відповідачем не проживають разом впродовж останніх п'яти років і не ведуть спільного господарства.

Крім того, доказів того, що сторони не проживають разом впродовж останніх п'яти років і не ведуть спільного господарства матеріали справи також не містять.

При цьому відповідач до суду першої інстанції надав свої заперечення, в яких зазначав, що він заперечує проти підстав, які викладені в позовній заяві позивача. Натомість відповідач вважає, що шлюб розривається за добровільною згодою сторін, оскільки подружжя втратило відчуття сімейної близькості.

Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняв по відношенню до позивача фізичне чи психічне насильство.

А відтак, посилання суду першої інстанції на положення ч.ч.3, 4 ст.56 СК України є помилковим.

Інші доводи апеляційної скарги про зміну рішення шляхом викладення описової та мотивувальної частини рішення в іншій редакції не ґрунтуються на вимогах закону, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з описової частини рішення посилання на те, що позивач зазначала, що вони не проживають разом впродовж останніх п'яти років і не ведуть спільного господарства та посилання в мотивувальній частині на частини 3, 4 статті 56 СК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року змінити, виключити з описової частини рішення посилання на те, що позивач зазначала, що вони не проживають разом впродовж останніх п'яти років і не ведуть спільного господарства та посилання в мотивувальній частині на частини 3, 4 статті 56 СК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: