Номер провадження: 22-ц/785/169/18
Номер справи місцевого суду: 521/4836/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Малиновського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Одеси до ОСОБА_3 про стягнення сум незаконно отриманих пенсійних виплат, за апеляційною скаргою Малиновського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Одеси на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_4 обєднане Управління Пенсійного фонду України м. Одеси звернулось до суду з вказаним позовом, просило суд стягнути з ОСОБА_3 переплату пенсії у розмірі 22539,60 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 17.10.2011 року пенсія ОСОБА_3 перераховувалась на картковий рахунок, відкритий в філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_5 та кредит». 15.04.2015 року до управління надійшов лист з філії «Одеське РУ» АТ «ОСОБА_5 та кредит» №1200 від 03.04.2015 року, в якому вказано, що ОСОБА_3 не одержує пенсію за картковим рахунком більше як один рік, тому з червня 2015 року виплату пенсії було переведено на поштове відділення №59.

29.04.2015 року спеціалістами управління було здійснено перевірку факту проживання відповідача за адресою та складено акт, що ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання за кордон.

06.05.2015 року було надіслано запит №3587/07-1 до відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області з проханням надати інформацію про реєстрацію пенсіонера.

Згідно отриманої відповіді ОСОБА_3 не зареєстровано в Україні. Згідно звітів відділення поштового зв'язку №59 ОСОБА_3 пенсію не отримує з 01.06.2015 року по теперішній час.

З 01.01.2016 року виплату пенсії було припинено.

29.09.2015року ОСОБА_3 звернулась до спеціалістів відділу обслуговування громадян з питання виплати пенсії та надала довідку з ЖКС «Черьомушки» та копію закордонного паспорту, з яких вбачається, що ОСОБА_3 знята з реєстрації з 19.11.2013 року по заяві, та в копії паспорту є печатка про виїзд на постійне місце проживання в США.05.11.2015 року за №8747/03 до філії «Одеське РУ» АТ «ОСОБА_5 та кредит» було надіслано лист щодо повернення зайво нарахованих коштів у зв'язку з виїздом пенсіонерки за кордон у сумі 22539,60 грн. за період з 01.12.2013 року по 31.05.2015 року на рахунок Управління.

23.11.2015 року до Управління надійшла відповідь банку, в якій повідомлялося, що за період з 01.12.2013 року по 31.10.2014 року були зняті з карткового рахунку та станом на 17.11.2015 року на картковому рахунку клієнта наявний залишок у розмірі 8532,07 грн., але у зв'язку з введенням 18.09.2015 року тимчасової адміністрації повернення коштів неможливе.

Посилаючись на ст. ст. 47, ч. 2 п. 1 ст. 49, 102 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, представник УПФ України в Малиновському районі м. Одеси просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року в задоволенні позову Малиновського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Одеси до ОСОБА_3 про стягнення сум незаконно отриманих пенсійних виплат відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку позивач ОСОБА_4 обєднане Управління Пенсійного фонду України м. Одеси. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку в УПФ України в Малиновському районі м. Одеси та отримувала пенсію за віком з 14.04.1999 року.

Відповідно до заяви від 17.10.2011 року пенсія ОСОБА_3 перераховувалась на картковий рахунок, відкритий в філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_5 та кредит».

15.04.2015 року до управління надійшов лист з філії «Одеське РУ» АТ «ОСОБА_5 та кредит» №1200 від 03.04.2015 року, в якому вказано, що ОСОБА_3 не одержує пенсію за картковим рахунком більше як один рік.

На підставі отриманої інформації пенсіонерці було надіслано запрошення №3524/07-1 від 28.04.2015 року з питання продовження виплати пенсії, проте ОСОБА_3 до Управління не зверталася. На підставі викладеного виплату пенсії з червня 2015 року було переведено на поштове відділення №59.

29.04.2015 року спеціалістами управління було здійснено перевірку факту проживання Відповідача за адресою та складено акт, що ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання за кордон.

Згідно звітів відділення поштового зв'язку №59 відповідач пенсію не отримує з 01.06.2015 року по теперішній час.

29.09.2015року ОСОБА_3 звернулась до спеціалістів відділу обслуговування громадян з питання виплати пенсії та надала довідку з ЖКС «Черьомушки» та копію закордонного паспорту. З довідки вбачається, що ОСОБА_3 знята з реєстрації з 19.11.2013 року по заяві, та в копії паспорту є печатка про виїзд на постійне місце проживання в США.

За період з 01.12.2013 року по 31.05.2015 року ОСОБА_3 було нараховано пенсію у сумі 22539 грн. 60 коп., які на думку позивача мають бути стягнуті з відповідачки за рішенням суду за правилами ст. 1212 ЦК України, тому що частина цих грошових коштів нарахована за період з 01.12.2013 року по 31.10.2014 року були зняти з карткового рахунку, а наявний на картковому рахунку ОСОБА_3 залишок у розмірі 8532,07 гривень отримати неможливо у звязку з введенням 18.09.2015 року тимчасової адміністрації ПАТ ОСОБА_5 «ОСОБА_5 та Кредит».

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Грошові кошти, нараховані ОСОБА_3, є пенсією.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 51 цього Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено винятки для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч. 3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, визнані неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втрачають чинність з 07.10.2009 року, тобто саме з цієї дати відновлюються права громадян України на отримання пенсії під час перебування за кордоном у тому випадку, коли з відповідною державою не укладено міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Згідно ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

З огляду на вищенаведене ОСОБА_3 правомірно нараховувалася пенсія за період з 01.12.2013 року по 31.05.2015 року, у відповідності до статті 46 Конституції України, яка передбачає соціальний захист у вигляді виплати пенсі.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази рахункової помилки з боку позивача, та не встановлено недобросовісність з боку відповідачки, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими.

З відповіді головного управління державної міграційної служби України від 20.05.2015 року №4/2-7203 вбачається, що згідно обліків ГУДМС України в Одеській області гр. ОСОБА_3 з клопотанням про оформлення та видачу документів для виїзду за кордон на постійне проживання не зверталась. (а.с.9)

Із листа ГУДМС України в Одеській області від 17.02.2016 року вбачається, що гр. ОСОБА_3 з клопотанням про оформлення та видачу документів для виїзду за кордон на постійне проживання не зверталась. 19.11.2013 року ОСОБА_3 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 у звязку з вибуттям на іншу адресу в м. Одеса. (а.с.15)

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови Малиновському обєднаному Управлінню Пенсійного фонду України м. Одеси у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу Малиновського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Одеси залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_6