Номер провадження: 22-ц/785/7068/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «ОСОБА_5 сервіс «Порто-Франківський» про визнання дій та бездіяльності незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до КП «ЖКС «Порто Франківський» » про визнання дій та бездіяльності незаконними.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «ОСОБА_5 сервіс «Порто-Франківський» - «про визнання дій та бездіяльності незаконними», в частині визнання неправомірною діяльність відповідача ОСОБА_5 сервісу «Порто-Франківський» щодо:

- складання 05.09.2016р. протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 150 КУпАП стосовно ОСОБА_4, про нібито «складирование личных вещей в коридоре общего пользования»;

-складання 05.09.2016р. припису ОСОБА_4 «убрать личных вещей» - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник відповідача КП «ЖКС «Порто Франківський» не зявився, але про розгляд справи він сповіщався належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним судової повістки. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У пункті 1 частини 1 статті 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як зазначено у статті 20 ЦПК України, не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статі 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 1 статті 20 КАС України зазначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, підїздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та обєктів благоустрою -тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 85/1000 квартири АДРЕСА_1, що складає 24,6 кв.м. квартири спільного проживання на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 2008 року (а.с. 16).

05 вересня 2016 року майстром дільниці №8 Комунального підприємства ОСОБА_5 сервіс «Порто-Франківський» складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 150 КУпАП, про те, що позивачка ОСОБА_4 складала особисті речі у коридорі загального користування та припис про прибирання особистих речей (а. с. 12, 13).

В судовому засіданні представник відповідача у письмовому відзиві на позов наголошувала на тому, що вимоги в частині визнання неправомірною діяльності відповідача КП ЖКС «Порто-Франківський» щодо:

- складання 05.09.2016р. протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 150 КУпАП стосовно ОСОБА_4, про нібито «складирование личных вещей в коридоре общего пользования»;

- складання 05.09.2016р. припису ОСОБА_4 «убрать личных вещей» не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 46-49).

Закриваючи провадження у справі в частині вимог про визнання неправомірною діяльності КП ЖКС «Порто-Франківський» щодо складання 05.09.2016р. протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 150 КУпАП стосовно ОСОБА_4, про нібито «складирование личных вещей в коридоре общего пользования» та складання 05.09.2016р. припису ОСОБА_4 «убрать личных вещей», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, оскільки суд безпідставно вважав, що вимоги щодо незаконності складання протоколу про адміністративне правопорушення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не приймаються до уваги за таких підстав.

У пунктах 1, 2, 3 постанови Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно статті 16 ЦПК не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємоповязані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зясовуючи наведені обставини справи, перевіряючи матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги щодо незаконності складання протоколу про адміністративне правопорушення не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які привели до неправильного вирішення цього питання.

Отже, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення вимог апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 25 жовтня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_2

ОСОБА_3