Справа №591/5485/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/50/18 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Хвостика С. Г. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вказує, що відповідачі фактично організували рекламну компанію проти позивача, яка полягає у розповсюдженні інформації, яка є неправдивою та порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а фотозображення ОСОБА_5 використані без згоди останнього, що заборонено законом. Неправдивість інформації, розміщеної відповідачами на біл - борді, підтверджується судовими рішеннями, згідно з якими ОСОБА_5 не має процесуального статусу в кримінальному провадженні, а слідчого зобов'язано виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про дату та час вручення підозри позивачу, а також судовими рішеннями скасовано постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та припинено розшук позивача.

З огляду на викладене, представник позивача зазначає, що внаслідок вказаних порушень були порушені життєві зв'язки ОСОБА_5, він вимушений доводити, що не є злочинцем та спростовувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, яку оточуючі сприймають негативно, внаслідок чого його громадське життя ускладнилось. При цьому, вважає, що вимоги позивача про стягнення заподіяної моральної шкоди ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги та заперечення проти її доводів і вимог відповідачів фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_5 до суду з даним позовом про стягнення з відповідачів на його користь заподіяної моральної шкоди стало поширення інформації щодо нього на рекламному щиті, розташованому на будівлі по АДРЕСА_1 яка, на думку позивача, є недостовірною та такою, що ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію, а також розміщення без його згоди фотографії з його зображенням на тому щиті.

Заперечуючи проти позову, відповідач ПП ОСОБА_7 вказував, що розміщуючи надану йому інформацію, він не мав наміру завдати моральної шкоди позивачу, а лише виконував умови договору, укладеного із замовником ОСОБА_8 щодо провадження рекламної компанії на спеціальних конструкціях відповідно до наданого замовником «Контрольного Макету» (а.с. 32 - 35).

Крім того, відповідач ОСОБА_8 у своїх запереченнях на позовну заяву посилався на ті обставини, що позивач вчинив хуліганські дії щодо нього, тому він звернувся до органів поліції, які розпочали досудове розслідування. Крім того, правоохоронними органами було оголошено розшук позивача, який триває до цього часу. Замовлення на розміщення спірної інформації, яка була ним взята з офіційного сайта МВС України, а також фотографії підозрюваного, отриманої зі сторінки останнього в Facebook, було здійснено ним у ПП ОСОБА_7 з метою захисту своїх прав як потерпілого та сприяння органам досудового розслідування у розшуку ОСОБА_5 (а.с. 78 - 80).

Перевіряючи доводи сторін, встановлено, що ПП ОСОБА_7, як виконавець, та ОСОБА_8, як замовник, 06 вересня 2016 року уклали договір на проведення рекламної кампанії у період з 07 по 30 вересня 2016 року, згідно з умовами якого виконавець на спеціальній конструкції по АДРЕСА_1 розмітив замовлену ОСОБА_8 інформацію наступного змісту: «УВАГА, РОЗШУК. За підозрою у вчиненні злочину розшукується ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Суми, на вигляд 40 років, зріст 175-178 см., міцної статури, волосся темне. Про місцезнаходження розшукуваного повідомляти за телефоном 102 або найближчий відділ поліції». Також на оголошенні було розміщено зображення ОСОБА_5 у вигляді фотографії останнього (а.с. 65 - 67).

Фактично вищевказана інформація на рекламній конструкції була розміщена у період з 12 вересня 2016 року по 16 вересня 2016 року.

Як вбачається з постанови слідчого СВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області від 22 серпня 2016 року, підозрюваного ОСОБА_5 було оголошено у розшук у зв'язку з підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів. Також з тексту даної постанови вбачається, що 30 липня 2016 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення (а.с. 36).

Виходячи з роздруківки офіційного веб - сайту МВС України, вбачається, що в розділі «Особи, які переховуються від органів влади» було розміщено фотографію ОСОБА_5 з інформацією щодо його розшуку та анкетними даними та вказівкою про дату його зникнення

22.08.2016 року(а.с. 41).

Як встановив суд першої інстанції, вказана інформація була розміщена на офіційному веб-сайті МВС України станом і на час розгляду справи. Крім того, інформація щодо розшуку позивача розміщена і на день розгляду даної справи в апеляційному суді (посилання на веб-сайт МВС України: ІНФОРМАЦІЯ_2)

З пояснень відповідачів в судовому засіданні як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції, вбачається, що у спірному оголошенні була використана фотокартка позивача ОСОБА_5, яка розміщена останнім в соціальній мережі Facebook на доступній для всіх його особистій сторінці, у зв'язку з чим, як вони вважають, не вимагався дозвіл позивача на розміщення його фотокартки.

За ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що поширена відповідачами щодо нього інформація була дослівно відтворена з повідомлення, розміщеного на офіційному веб-сайті МВС України, а зображення позивача у вигляді його фотографії було отримане з його особистої сторінки в соціальній мережі Facebook, умови користування якою передбачають можливість використовувати публікації користувача іншими особами та пов'язувати їх з іменем користувача, тому суд не погодився з посиланнями позивача про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими, ураховуючи, що суд вирішив справу відповідно до вимог ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, ст.ст. 277, 278, 297, 302, 308 ЦК України та положень Закону України «Про інформацію».

Також суд, розглядаючи спір, правильно прийняв до уваги роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1.

Зокрема, в п.п. 4, 15 вказаної постанови Пленуму йдеться про те, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що фотографія позивача з мережі Інтернет була використана відповідачами на рекламному зображенні незаконно не є підставою для скасування рішення суду, оскільки колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач, розміщуючи своє зображення у соціальній мережі Facebook на доступній для всіх його особистій сторінці, погодився з умовами користування мережею (п. 4 розділу 2 Умов користування соціальною мережею Facebook) (а.с. 83 - 87), які передбачають, що публікація матеріалів чи інформації з використанням настройки «Доступно всім» означає, що особа дозволяє використовувати всім його матеріали чи інформацію, включаючи людей поза Facebook, отримувати доступ до цієї інформації і використовувати її, а також пов'язувати її з користувачем (тобто з іменем і фото профілю).

При цьому, колегія суддів бере до уваги обставини того, що, розповсюджуючи на рекламному банері фотографію позивача, якого відповідно до постанови слідчого СВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області від 22 серпня 2016 року було оголошено в розшук, як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення стосовно відповідача ОСОБА_8, останній захищав свої інтереси, як потерпілого у кримінальному провадженні. Зокрема, виходячи з положень ч. 3 ст. 308 ЦК України, фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

Крім того, не знайшли свого підтвердження і посилання позивача на те, що поширена стосовно нього інформація у спірному оголошенні є неправдивою та порочить його честь, гідність та ділову репутацію, так як вказана інформація використана з офіційного джерела, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи. До того ж, на думку колегії суддів, той факт, що в розміщеному ПП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_8 оголошенні щодо розшуку позивача відсутнє посилання на офіційне джерело поширеної інформації, що має бути зазначено відповідно до вимог ч. 2 ст. 302 ЦК України, яким є офіційний веб-сайт МВС України розділ «Розшук», не є підставою для задоволення позову, оскільки встановлено, що дійсно вказана інформація відповідає даним, які розміщені на офіційному веб-сайті МВС України. До цього ж, вказана інформація є актуальною і на день розгляду справи в апеляційному суді, тобто, є достовірною. При цьому, колегія суддів враховує, що в розміщеному оголошенні є відсилка на те, що про місцезнаходження розшукуваного необхідно повідомити за телефон Поліції 102 або найближчий відділ поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.

Обставини того, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2016 року зобов'язано уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0003121 виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про дату та час вручення ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а також скасовано постанову слідчого про зупинення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та зобов'язано слідчого припинити розшук ОСОБА_5 по кримінальному провадженню, не дають підстав стверджувати, що спірна інформація є недостовірною, оскільки матеріалами справи доведено, що оголошення на рекламному стенді було розміщено у період з 12 по 16 вересня 2016 року, тобто, до моменту постановлення вказаної ухвали суду.

Також, позивач не довів належними та допустимими доказами посилання в апеляційній скарзі на те, що діями відповідачів йому було завдано моральної шкоди внаслідок того, що його оточення негативно сприймає інформацію стосовно нього, поширену на біл-борді, розташованого на будівлі по АДРЕСА_1 що сприяло ускладненню його громадського життя.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_5 на даний час не має процесуального статусу в кримінальному провадженні, а згідно судового рішення слідчого судді зобов'язано відповідні правоохоронні органи виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про дату та час вручення підозри позивачу та скасовано постанову слідчого про зупинення досудового розслідування стосовно останнього та припинено його розшук, колегія суддів не може взяти до уваги для задоволення апеляційної скарги, оскільки згідно положень ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа не несе відповідальності в разі спростування інформації, отриманої з офіційних джерел.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, так як судом правильно встановлено, що спірна інформація є достовірною, відповідає даним, розміщеним на офіційних веб-сайтах правоохоронних органів, тому відсутні правові підстави для захисту цивільних прав та інтересів позивача у зазначений ним спосіб, а саме: стягнення з відповідачів моральної шкоди, ураховуючи, що підстави і розмір заподіяння моральної шкоди позивач також не довів.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 381; 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий (суддя - доповідач) Хвостик С.Г.

Судді: Собина О.І.

Ткачук С.С.