Дата документу 30.10.2018 Справа № 334/1050/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1050/18
Провадження №22-ц/807/52/18
Головуючий в 1-й інстанції - Ісаков Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Полякова О.З.
секретарВащенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 13 квітня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про встановлення режиму окремого проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою у якій зазначив, що 27 серпня 1998 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач вагітна третьою дитиною. Вказав, що з 20 липня 2017 року позивач з відповідачем проживають окремо, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство. З липня 2017 року шлюбні стосунки фактично припинені, відновити сім'ю позивач не бажає, фактично має нову родину, але розірвати шлюб через законодавчо встановлені обмеження не має можливості, тому просить суд встановити режим окремого проживання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року позов задоволено. Встановлено для подружжя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, шлюб між якими зареєстрований 27 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, актовий запис №443, режим окремого проживання та не ведення спільного господарства з 20 липня 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині встановлення дати початку режиму окремого проживання подружжя.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що режим окремого проживання має бути встановлено з дня набрання рішенням про встановлення такого режиму законної сили, а вимоги позивача ОСОБА_6 про встановлення режиму окремого проживання саме з 20.07.2017, пов'язані з наявністю між сторонами у справі майнового спору з приводу спільно набутого майна і його намаганням визнати в майбутньому таке майно особистою власністю.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, наданого ОСОБА_6, він заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_5, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, що відсутні законодавчі обмеження на встановлення режиму окремого проживання з дати фактичного існування сепарації сторін, а факт окремого проживання сторін, саме з 20.07.2017 підтверджений зокрема рішенням Ленінського районного суду від 13.04.2018 у справі між сторонами про стягнення аліментів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27 серпня 1998 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 27 серпня 1998 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя.

Сторони у справі мають дітей: доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7.

З 20 липня 2017 року позивач з відповідачем фактично проживають окремо, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство. Вказані обставини не заперечувались представниками сторін. Крім того, в матеріалах справи наявна копія позовної заяви ОСОБА_5, підписаної нею особисто, про стягнення аліментів з ОСОБА_6, у якій ОСОБА_5 зазначає час окремого проживання з позивачем - 20 липня 2017 року, що узгоджується з поясненнями позивача та його представника.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем факт режиму окремого проживання визнається, оскільки ОСОБА_5 особисто в позовній заяві про стягнення аліментів зазначила, що з 20 липня 2017 року позивач з відповідачем проживають окремо.

З вказаними висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується в частині встановлення дати початку перебігу режиму окремого проживання подружжя.

Відповідно до ст.119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє права та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму.

За ч. 1 ст. 120 СК України у разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про встановлення режиму окремого проживання суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що законодавець не наділяє суд повноваженнями визначати час початку дії режиму окремого проживання подружжя в минулому, тобто до ухвалення судового рішення оскільки вказує на майбутній правові відносини між сторонами.

Саме після ухвалення судового рішення у такому спорі, за умови встановлення режиму окремого проживання для подружжя наступають правові наслідки передбачені ч. 2 ст. 120 СК України. Тобто, тільки з часу набрання рішенням у такому спорі законної сили кожен з подружжя зможе реально оцінювати та реалізовувати свої майнові права та інтереси з урахуванням дії режиму окремого проживання.

В іншому випадку, за наявності спору між сторонами у справі щодо дати початку режиму окремого проживання, визначення часу початку дії режиму окремого проживання подружжя в минулому, призведе до фактичного спору щодо поділу майна подружжя.

Навпаки, метою позову про встановлення режиму окремого проживання подружжя є набуття після ухвалення рішення, права реалізовувати свої майнові права та інтереси з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 120 СК України.

В зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_5, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення дати з якої встановлений режим окремого проживання.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року у цій справі скасувати в частині встановлення дати режиму окремого проживання та не ведення спільного господарства для подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5, задовольнивши позов частково та виклавши другий абзац резолютивної частини рішення наступним чином:

«Встановити для подружжя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, шлюб між якими зареєстрований 27 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, актовий запис №443, режим окремого проживання з дня набрання законної сили судовим рішенням у цій справі а саме з 30 жовтня 2018 року».

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 31 жовтня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков