Справа № 382/484/18 Головуючий 1 інстанція - Литвин Л.І.
Провадження № 22-ц/824/2430/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором із спадкоємців померлого позичальника,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АБ КБ «ПриватБанк», звернувсядо суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 27 грудня 2011 року між банком і ОСОБА_5 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав ОСОБА_5 кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування. Позичальник ОСОБА_5 користувався наданими банком кредитними коштами та здійснював їх погашення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер. На дату смерті позичальника його борг перед банком складав 7061,02 грн., з яких 5517,23 грн. тіло кредиту, 1543,79 грн. - проценти.

Вказував, що спадкоємцями померлого є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які прийняли спадщину, бо постійно проживали із спадкодавцем. 29 жовтня 2017 року банк направив відповідачам претензію про повернення боргу, яка залишена ними без задоволення. Посилаючись на порушення прав кредитора та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 7061,02 грн. та судові витрати.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким вимоги банку задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

- 2 -

Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору, хоча банк надав на підтвердження цього відповідні докази, а саме: копію анкети-заяви відповідачки, розрахунок боргу і інші докази. Суд не врахував, що сторони досягли згоди щодо змісту та форми договору про надання банківських послуг, він є укладеним між сторонами, а відтак згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами. Суд порушив ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і вказує на те, що він є дійсним, допоки не визнаний недійсним судом. Окрім того, суд прийшов до хибного висновку, що відповідачі не є спадкоємцями, бо останні постійно проживали разом із спадкодавцем на момент смерті і вважаються такими, що приняли спадщину згідно ч.3 ст.1268 ЦК України незалежно від того отримали вони свідоцтво, чи ні, а тому мають відповідати за боргами померлого позичальника.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідачка ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу до суду не подала.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 7061,02 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повні мірі.

Судом встановлено, що 27 грудня 2011 року ОСОБА_5 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн., що стверджується копією анкети-заяви (а.с.11).

- 3 -

Позичальник ОСОБА_5 користувався кредитними коштами та здійснював регулярне щомісячне погашення кредиту до моменту смерті, що стверджується наданим банком розрахунком (а.с.6-10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Згідно наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку позичальник на момент смерті мав заборгованість за наданим кредитом у розмірі 1276,88 грн. (а.с.10).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачі не є спадкоємцями померлого позичальника, які приняли спадщину, а тому не мають нести відповідальність за його боргами.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.ст.1217, 1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом в порядку черговості, визначеної у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений нотаріально 21 грудня 2015 року, яким все своє майно заповідав неповнолітній доньці ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.94).

Із наявної в матеріалах справи копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 вбачається, що спадщину за заповітом у встановленому законом порядку прийняла його донька ОСОБА_6 (а.с.89).

Також, спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині прийняла непрацездатна мати спадкодавця ОСОБА_7 (а.с.90).

За таких обставин, з огляду на те, що відповідачі не відносяться до кола спадкоємців за заповітом чи за законом померлого ОСОБА_4, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Окрім того, відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на недоведеність факту укладання між сторонами кредитного договору. При цьому суд виходив із відсутності доказів того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, а Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Вирішуючи спір, суд дав невірну оцінку наявним у справі доказам.

На підтвердження своїх вимог банк надав до суду копію анкети-заяви позичальника ОСОБА_5, яка підписана останнім 27 грудня 2011 року і містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного, домашнього та робочого телефонів.

Також, банк надав розрахунок боргу, який містить детальну інформацію про рух коштів по кредитній картці і підтверджує факт користування позичальником кредитними коштами, в тому числі регулярне внесення коштів на погашення кредиту. Згідно розрахунку погашення кредиту позичальником здійснювалося систематично щомісяця.

Вказані документи належним чином посвідчені і не спростовані відповідачами.

Будь-яких доказів про те, що банк подав недостовірні чи підроблені документи,

- 4 -

відповідачі суду не надали.

Наведені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку підтверджують факт звернення позичальника ОСОБА_5 до банку і отримання ним кредитних коштів та спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення посилання на недоведеність факту укладання між сторонами кредитного договору як підставу відмови у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішенняЯготинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: