Справа № 133/1504/18
Провадження № 22-ц/772/2072/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 рокуСправа № 133/1504/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_3 і його представника - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

Рішення ухвалив суддя Сєчко В.Л.

Рішення ухвалено у м. Козятині Вінницької області.

Повний текст рішення складено 31 липня 2018 року,

Встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 7 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

17 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56424612 з виконання виконавчого листа 133/1213/16-ц, виданого 2 травня 2018 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області на виконання рішення суду про стягнення аліментів.

На даний час відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, оскільки з серпня 2017 року донька проживає разом з ним, а відповідач виїхала на постійне місце проживання в Німеччину.

До серпня 2017 року вони з відповідачем спільно виховували та матеріально утримували їхню доньку, при цьому донька проживала разом з відповідачем. Він добровільно сплачував відповідачу аліменти на виконання рішення суду та додатково надавав матеріальну допомогу на потреби доньки (на придбання одягу, взуття, харчування, духовний розвиток дитини тощо). При цьому у відповідача не було до нього претензій, тому до 17 травня 2018 року вона не зверталася до відділу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення про стягнення аліментів.

Приблизно в серпні 2017 року відповідач виїхала на проживання до Німеччини, а донька за їхньою усною домовленістю залишилась проживати з ним, де і проживає на даний час.

В зв'язку з цим просив звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягнуті з нього рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року у справі № 133/1213/16-ц, та звільнити його повністю від сплати заборгованості зі сплати аліментів за вказаним рішенням.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим через порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Також зазначив, що суд першої інстанції з порушенням вимог процесуального закону розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася; відзив на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим повторно 13 квітня 2018 року (а. с. 17).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року, справа № 133/1213/16-ц, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття дочки, починаючи з 7 червня 2016 року (а. с. 8).

17 травня 2018 року старшим державним виконавцем Козятинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Мишолов І.П. відкрито виконавче провадження ВП № 56424612 з виконання виконавчого листа № 133/1213/16-ц, виданого 2 травня 2018 року Козятинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 7 червня 2016 року (а. с. 10).

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області № 10 від 29 травня 2018 року надано дозвіл батьку ОСОБА_3, як законному представнику малолітньої ОСОБА_6, на реєстрацію місця проживання малолітньої доньки за адресою реєстрації батька: АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Згідно довідки № 981 про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом ведення Реєстру територіальних громад виконавчого комітету Козятинської міської ради, ОСОБА_6 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 1 червня 2018 року (а. с. 14).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс І-ІІІ ступенів «Ліцей-школа» Козятинської міської ради Вінницької області» № 151 від 22 травня 2018 року ОСОБА_6 є ученицею 4-А класу школи; протягом 2017-2018 навчального року ОСОБА_3 займається навчанням та вихованням своєї доньки, яка проживає разом з ним (а. с. 15).

Згідно акту про фактичне місце проживання (не проживання), складеного 15 травня 2018 року ОСББ «Прогрес», ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_6 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_2, в період з 1 жовтня 2017 року по 14 травня 2018 року (а. с. 18).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч. 1). Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (ч. 2).

Із аналізу ст. 181 СК України слідує, що за відсутності домовленості між батьками про утримання дитини, право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини має той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається з згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 статі 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

По справі встановлено, що на даний час донька сторін - ОСОБА_6 проживає разом з батьком - позивачем ОСОБА_3 у м. Козятині Вінницької області.

В провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, провадження в якій відкрито судом 5 червня 2018 року (а. с. 43). На даний час зазначена справа судом не розглянута.

Тобто на час подання позивачем ОСОБА_3 позову про звільнення його від сплати аліментів та від сплати заборгованості по аліментах (19 червня 2018 року) та на даний час існує спір між батьками про місце проживання дитини через відсутність домовленості між ними з цього приводу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині звільнення позивача від сплати аліментів з огляду на те, що між батьками існує спір щодо місця проживання дитини, який на даний час не вирішений. Право позивача звернутись із вимогою про звільнення його від сплати аліментів може бути реалізовано з настанням обставин, які б свідчили про домовленість між батьками щодо місця проживання дитини або вирішенням судом спору щодо місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині обґрунтовані тим, що дочка на даний час проживає із ним, а тому суд першої інстанції мав всі підстави для звільнення його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дитини.

Такі доводи спростовуються вищевикладеним, зокрема тим, що між сторонами на даний час існує спір щодо місця проживання дитини, в зв'язку з чим відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із відповідним позовом про визначення місця проживання дитини з матір'ю, який на даний час перебуває у провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відповідно до ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05 червня 2018 року (а. с. 43) і не вирішений судом, а також тим, що позивач не довів факт проживання разом з ним і перебування дитини саме на його утриманні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Позивач зазначив про те, що його малолітня дочка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та за цією ж адресою зареєстрований і він, проте вони не проживають в цій квартирі, оскільки цю квартиру позивач відчужив на користь ОСОБА_9, згідно договору дарування укладеного 15 червня 2018 року, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 42).

Пояснення позивача в тому, що він разом із дочкою проживає без реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_3, яку він винаймає, не підтверджені ним належними й допустимими доказами.

Окрім цього позивач пояснив, що відповідач проживає у Німеччині разом із чоловіком ОСОБА_10, з яким уклала шлюб 21 квітня 2017 року. Він кілька разів надавав дозвіл на тимчасовий виїзд дочки з України до матері у Німеччину, але категорично заперечує проти виїзду дитини на постійне місце проживання. Зі слів дочки йому відомо про те, що вона хоче проживати разом із своєю матір'ю.

Відповідач ОСОБА_5 має на праві приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.41).

Також апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Крім того із аналізу вказаної норми матеріального закону слідує, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення органом державної виконавчої служби конкретного розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Звернувшись до суду із позовною вимогою про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач у порушення вимог статей 12, 13, 76-81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у нього підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами в розумінні ст. 197 СК України, та не надав жодного доказу щодо розміру такої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині обґрунтовані тим, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в зв'язку з чим він не зміг надати в судове засідання довідку про розмір заборгованості зі сплати аліментів, оскільки в судове засідання його не викликали, а ухвалу про відкриття провадження у справі від 3 липня 2018 року він не отримував.

Такі доводи є безпідставними, оскільки із системного тлумачення статті 274 ЦПК України слідує, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються будь-які спори, що стосуються питання про стягнення аліментів.

Крім того позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку, встановленому ч. 7 ст. 279 ЦПК України.

Як свідчать матеріали справи копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 3 липня 2018 року (а. с. 27) сторонам направлена до відома 4 липня 2018 року (а. с. 28) і така копія отримана позивачем ОСОБА_3 11 липня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 29), що спростовує доводи апеляційної скарги позивача про неотримання ним копії такої ухвали та неможливість у зв'язку з цим подання додаткових доказів до суду.

25 липня 2018 року позивачем подано до суду першої інстанції заяву про відкладення судового засідання, яке призначено на 26 липня 2018 року, в зв'язку з його хворобою (а. с. 45), що також свідчить про те, що позивач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі і був обізнаний про призначення судом до розгляду справи на 26 липня 2018 року у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, про що судом першої інстанції зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі. Тобто позивач мав можливість подати до суду додаткові докази, зокрема, довідку про розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача щодо позбавлення його судом першої інстанції права подати довідку про розмір заборгованості за аліментами в зв'язку із тим, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

До апеляційної скарги довідку про розмір заборгованості за аліментами позивач також не додав.

За наведених обставин суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.М. Медяний
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2018 року.