ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська охоронна страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди. Просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 30585,40 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та вирішити питання судових витрат (а.с.1-3).

В судовому засіданні 25 квітня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" (а.с.66).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ПрАТ "Українська охоронна страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 30585, 40 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 406 грн. (а.с.101-107).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 30585, 40 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, в решті рішення залишити без змін (а.с. 109-113).

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Судом не було враховано, що третьою особою - ПАТ "Українська охоронна страхова компанія" 19 січня 2015 року прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні за шкоду, заподіяну майну в розмірі 20752,43 грн. Позивач фактично відмовився отримувати гроші, які були йому виділені страховою компанією, де був застрахований транспортний засіб відповідача. Також, судом першої інстанції прийнято доказ, який є недопустимим, зокрема Висновок товарознавчої експертизи № 1940 від 20.05.2014 року, який складено з порушенням п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 28 березня 2014 року о 15 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «Хюндай Соната» д/н НОМЕР_1, під час руху по вул. Героїв Сталінграду в м. Дніпропетровську, не витримав безпечну дистанцію та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб «Хюндай Акцент» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який зупинився попереду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2014 року по справі № 201/4306/2014 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова суду набрала законної сили (а.с.5).

У зазначеній ДТП транспортному засобу «Хюндай Акцент» д/н НОМЕР_2 були спричинені механічні пошкодження.

Згідно висновку № 1940 експертного дослідження товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 20 травня 2014 року, складеного експертом ОСОБА_3, матеріальний збиток складає 30585,40 грн. (а.с.6-12).

Відповідач надав суду поліс № АС/7374480 від 01 грудня 2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (а.с.62).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Стаття 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц та постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року в справі 209/3145/15-ц.

Суд першої інстанції, покладаючи обов'язок із відшкодування майнової шкоди на ОСОБА_1 вищевикладені вимоги закону не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Таким чином, апеляційна скарга піддягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 20147 року в частині, що оскаржується - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30585, 40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: