Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 756/16277/16-ц

провадження № 61-45498ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання (догляду),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання укладеного між ними 03 лютого 2010 року договору довічного утримання (догляду).

15 січня 2018 року ОСОБА_6 звернувся в суд із заявою про залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що він є племінником померлої та спадкоємцем майна.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про залучення його в якості правонаступника позивача та закрито провадження у даній справі.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції керувався положенням пункту 7 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та виходив з того, що осіб, які могли б вступити у справу в якості правонаступника позивача, немає. Встановивши, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 не отримано, належних доказів на підтвердження родинних зв'язків з померлою ОСОБА_5 ним не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для залучення його в якості правонаступника позивача.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки є особи, які вважають себе спадкоємцями і в судах тривають провадження щодо визнання заповіту чинним та про встановлення факту родинних відносин, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року та залишити в силі ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що з урахуванням відсутності підстав для залучення до спадкування та виходячи з того, що у даній справі не допускається правонаступництво, оскільки дія договору довічного утримання (догляду) припинена у зв'язку із смертю відчужувача, судом першої інстанції ухвалено законне рішення про закриття провадження. З матеріалів справи не вбачається будь-яких прав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на спадкування майна померлої ОСОБА_5 Також ОСОБА_4 посилається на те, що спадкоємцями можуть бути особи, які підтвердили своє право на спадкування у встановленому законом порядку, надавши докази родинних відносин або законного заповіту, а не нікчемного відповідно до частини першої статті 1257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), на який послалися заявники апеляційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася в суд з даним позовом, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла.

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 1219 ЦК України визначено перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Зокрема, згідно даної норми, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, а саме: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право спадкодавця на розірвання укладеного ним договору довічного утримання, не є таким, що нерозривно пов'язане з його особою. В тому разі, коли відчужувачем квартири за договором довічного утримання пред'явлено до суду позов про розірвання цього договору, смерть його до вирішення справи не може бути підставою для застосування пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі, якщо у нього є спадкоємці за законом або заповітом. Предметом таких вимог є захист права на майно, яке в разі обґрунтованості позову може бути успадковано.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_5, на підставі чого 05 січня 2018 року заведено спадкову справу № 20/2018 до майна померлої ОСОБА_5

Згідно листа Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 09 січня 2018 року вих. № 117/02-14 нотаріусами відповідно до вимог чинного законодавства здійснюється перевірка даних щодо наявності заповіту від імені спадкодавця та наявності заведеної до його майна спадкової справи. Обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, апеляційним судом не встановлено.

Водночас, 18 червня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_5.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7, яка також вважає себе спадкоємцем ОСОБА_5, у червні 2018 року звернулася до суду з позовом про визнання чинним заповіту, складеного ОСОБА_5 11 жовтня 2017 року, відповідно до якого спадкодовець все своє майно заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Оскільки у відчужувача майна за договором довічного утримання можуть бути спадкоємці як за законом, так і за заповітом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в зазначених правовідносинах згідно з положеннями статті 55 ЦПК України допускається процесуальне правонаступництво.

Встановивши, що є особи, які вважають себе спадкоємцями і в судах тривають провадження щодо визнання заповіту чинним та про встановлення факту родинних відносин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним, а застосуванню підлягають положення пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України, яким передбачено обов'язок суду зупинити провадження у справі у разі смерті особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання (догляду).

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик