АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1713/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Ребрина К.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів :

головуючого - Василенко Л.І.

суддів: Нерушак Л.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Попової М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року (постановлену в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 10 вересня 2018 року під головуванням судді ОСОБА_6.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про умови спільного проживання,:

в с т а н о в и в :

29 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про умови спільного проживання.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції мотивував її тим, що позивач не виконав вимоги ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2018 року та не усунув зазначені в ній недоліки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року і повернути до розгляду в іншому складі суду.

Також просив заборонити судді ОСОБА_6. створювати будь-які обмеження доступу до суду і зобов'язати виконувати свої обов'язки.

Постановити окрему ухвалу про порушення суддею ОСОБА_6. виконання професійних обов'язків і притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Визнати відвід судді ОСОБА_6. обґрунтованим.

Стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що ухвала про усунення недоліків направлена йому 31 серпня 2018 року, а отримав він її 06 серпня 2018 року.

На виконання ухвали суду ним 10 вересня 2018 року передано до суду акт усунення недоліків, які не були розглянуті.

Вважає, що йому було обмежено доступ до правосуддя.

У відзиві, який надійшов 23 жовтня 2018 року, ОСОБА_4, вважаючи, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною і підлягає залишенню без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року без змін.

Також ОСОБА_4 було подано клопотання про стягнення з позивача на її користь судових витрат.

Заяву обґрунтовувала тим, що нею були понесені витрати щодо надання їй професійної правничої допомоги адвокатом Кецкалом В.В. згідно Договору про надання правничої допомоги у зв'язку із апеляційним розглядом скарги ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. На підтвердження вказаних витрат надала договір про надання правничої допомоги № 07/010-16 від 16 жовтня 2018 року, розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу та квитанцію до прибуткового касового ордера №07/010-18 від 16 жовтня 2018 року щодо сплати 1000 грн.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом було встановлено, що 29 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом (а.с. 2).

Ухвалою суду від 30 серпня 2018 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків та роз'яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною та буде йому повернута.

В якості підстав залишення позовної заяви без руху судом вказано, що в порушення п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не надано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Окрім того позивачем не надані докази, що підтверджують обставини якими він обґрунтовує свої позовні вимоги (а.с. 1).

Згідно супровідного листа №17008 вищевказану ухвалу суду ОСОБА_3 було направлено 31 серпня 2018 року (а.с. 4).

Підтверджень отримання ОСОБА_3 ухвали від 30 серпня 2018 року матеріали справи не містять.

10 вересня 2018 року на адресу суду ОСОБА_3 надано акт усунення недоліків (а.с. 5).

У вказаному акті зазначено, що із фігурантом справи ОСОБА_4 щодо реального розподілу часток з метою ліквідації спільного користування пройшов судовий розгляд безрезультатно, що вимагає вирішення подальшого спільного проживання. На підтвердження даної обставини ОСОБА_3 надав копію ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року, якою позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про реальний розподіл будинковолодіння залишено без розгляду.

Також у вищевказаному акті ОСОБА_3 зазначив, що основним доказом є договір дарування 1994 року ним наданий, а вимогу надання додаткових доказів сприймає як передчасну.

Повертаючи позовну заяву позивачу оскаржуваною ухвалою, суд першої інстанції вважав, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 не виконані.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок районного суду помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Проте, постановляючи 30 серпня 2018 року ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надавши позивачу 10 днів на усунення недоліків, суд не дочекавшись підтверджень отримання позивачем ухвали та закінчення наданого строку для усунення недоліків вже 10 вересня 2018 року повернув позовну заяву позивачу.

Крім того, ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України.

Зокрема, даною нормою передбачено, що позовна заява повинна містити: зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим, у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зокрема, зазначено, що у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Отже суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (п. 1 ст. 14 ) колегія суддів вважає, що постановлена місцевим судом ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права.

Щодо інших вимог ОСОБА_3, викладених в апеляційній скарзі, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Отже Апеляційний суд Черкаської області не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про відвід судді першої інстанції та надання вказівок судді щодо здійснення нею правосуддя.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Частиною 10 ст. 262 ЦПК України встановлено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Дослідивши вказане питання, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали суду.

Щодо розподілу судових витрат, то виходячи із приписів ст. 141 ЦПК України, розподіл судових витрат здійснюється пропорційно розміру задоволених вимог, тобто після закінчення розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про умови спільного проживання направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії прийняття рішення про відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді: