Справа № 202/7995/17
Провадження № 2/202/689/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименка В.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - Кисельова Б.В., представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - Паращенко Ю.О. прокурора - Скрипник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа: державний виконавець АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельов Б.В. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадової особи АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадової особи АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, посилаючись на те, що державним виконавцем АНД відділу ДВС Кисельовим Б.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2017 року по примусовому виконанню рішення суду від 14.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 33295 грн. Ухвалою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2017 року було задоволено скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця та зобов'язано державного виконавця здійснити заходи щодо стягнення майна боржника для виконання судового рішення від 14.01.2016 року. Дана ухвала суду державним виконавцем виконана не була та постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу. На момент винесення постанови у боржника було майно, а саме 62/100 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м Дніпро, вул. Богомаза, 135, які боржник здавав в оренду та отримував дохід. В матеріалах виконавчого провадження відсутні підтвердження перевірки майнового стану боржника. Ухвалою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2017 року було скасовано постанову державного виконавця АНД відділу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу. Проте державним виконавцем не проведено жодних дій, направлених на виконання рішення суду про стягнення боргу на користь позивача, що свідчить про його незаконну бездіяльність. В результаті незаконних рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, позивач не може отримати суму боргу, на яку має право відповідно до рішення суду, чим завдано позивачу матеріальної та моральної шкоди. Просив відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завданою посадо врою особою АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 33295 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Представник позивача у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що державним виконавцем АНД відділу ДВС м. Дніпра були вчинені всі необхідні заходи по зверненню стягнення на майно боржника у ВП № 51143677. В матеріалах виконавчого провадження наявна відповідь голови квартального комітету та Дніпровської міської ради, відповідно до якої за адресою майна, яке належить боржнику, зареєстровано двоє неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому звернення стягнення на дане майно неможливе згідно принципу № 4 Декларації прав дитини та ч. 3 ст. 27, ст. 16 Конвенції прав дитини. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено ряд підстав неможливості виконання рішення суду, одна з яких - відсутність майна у боржника. Тому вважає, що діями державного виконавця не завдано матеріальної шкоди позивачу. Також вважає, що позивачем не обґрунтовано моральну шкоду, оскільки порушення, на думку позивача, його прав та звернення до суду з позовом не може розглядатися як моральна шкода. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області у судове засідання зўявилася. Проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є неналежним відповідачем, оскільки відповідно до прикінцевих положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто Державною казначейською службою України. Просила у задоволенні позову відмовити.

Третя особа у судове засідання з'явився. Проти задоволення позову заперечував.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області у січні 2018 року подав до суду клопотання про залучення у справі прокуратури Дніпропетровської області для захисту інтересів Держави.

Дніпропетровська місцева прокуратура № 1 у січні 2018 року подала до суду клопотання про вступ прокурора у справу.

Протокольною ухвалою суду від 20.04.2018 року було допущено до участі у справі прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вважає, що позивач безпідставно просить стягнути з державного бюджету України на його користь матеріальну та моральну шкоду.

У березні 2018 року представник відповідача АНД відділу ДВС подав до суду заяву про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі було відмовлено.

У червні 2018 року прокурор звернулася із клопотанням про зупинення провадження по справі до розгляду цивільної справи в АНД районному суді м. Дніпропетровська.

Ухвалою суду від 04.06.2018 року у задоволені клопотання прокурора про зупинення провадження було відмовлено.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою державного виконавця АНД відділу ДВС м. Дніпропетровська Кисельова Б.В. від 17.05.2016 року (а. с. 5) було відкрито виконавче провадження № 51143677 з примусового виконання рішення АНД районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 33295 грн.

Державним виконавцем після відкриття провадження не вчинялося жодних дій щодо звернення стягнення на наявне майно боржника, тому позивач звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Ухвалою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2017 року (а. с. 6-7) скарга була задоволена та визнано неправомірними дії державного виконавця АНД відділу ДВС м. Дніпропетровська та зобов'язано державного виконавця здійснити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо стягнення майна боржника для виконання судового рішення від 14.01.2016 року по справі № 199/9334/15. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2018 року (а. с. 111-114) ухвалу АНД районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2017 року було залишено без змін.

04.10.2016 року постановою державного виконавця АНД відділу ДВС м. Дніпропетровська було повернуто виконавчий лист стягувачу через не виявлення у боржника майна (а. с. 11). Позивач, не погодившись з даною постановою, оскаржив її до сулу. Ухвалою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2017 року (а. с. 8-10) було скасовано постанову державного виконавця АНД відділу ДВС м. Дніпра від 04.10.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

16.01.2017 року представник позивача звернулася до АНД відділу ДВС із заявою про звернення стягнення на орендні платежі, які отримуються боржником ОСОБА_6 від здачі в оренду майна (а. с. 13). Представник відповідача АНД відділу ДВС м. Дніпра у судовому засіданні посилався на те, що заявником при подачі даної заяви не надано було державному виконавцю жодних підтверджень даних обставин. Відповідно до проведеної перевірки майнового стану боржника було встановлено, що у боржника немає відкритих рахунків у банках або інших фінансових установах, на які боржник міг би отримувати орендні платежі, а перевірити готівкові операції у державного виконавця немає можливості.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 12) боржнику ОСОБА_6 належить на праві власності 62/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2. Згідно довідки квартального комітету № 1759 від 03.10.2016 року (а. с. 35) в будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно листа АНД районної у місті Дніпрі ради № 4/4-7/7 від 21.05.2018 року (а. с. 103) питання щодо надання дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна боржника - ОСОБА_6 у вигляді 62/100 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Бажова, буд. 135 за наявності зареєстрованих дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини АНД району м. Дніпра та визнано, що реалізація нерухомого майна боржника без порушення прав та інтересів дітей не можлива.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження (а. с. 14) станом на 15.10.2017 року виконавче провадження № 51143677 завершено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є шкода, протиправне діяння особи, яка її завдана, та причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Як слідує із статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду.

Європейський суд з прав людини в п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін.

В рішеннях у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», справі «Бурмич проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушення статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме систематичне невиконання державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Із наведено вбачається, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Грошовим виразом майнової шкоди є збитки. Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазначені збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Позивач, визначаючи розмір матеріальної шкоди, вказував на те, що він становить 33295 грн., тобто саме в такому розмірі стягнуто заборгованість з ОСОБА_6 на користь позивача згідно із рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2016 року. Однак позивач не надав суду доказів того, що заборгованість ОСОБА_6 перед ним і є розміром шкоди чи збитками, яких зазнав позивач, оскільки позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що він через незаконні дії державного виконавця безповоротно втратив можливість стягнути з боржника заборгованість за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як на підставу задоволення своїх позовних вимог, не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, що шкода, спричинена йому неправомірними діями державного виконавця, становить саме розмір заборгованості боржника за судовим рішенням перед позивачем. Сума шкоди, що була заявлена позивачем до стягнення, є необґрунтованою, оскільки невиконання рішення суду не може ототожнюватися із заподіяною позивачу майновою шкодою, оскільки позивачем не надано доказів безповоротної втрати реальної можливості виконання рішення суду щодо стягнення з боржника грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімўї чи близьких родичів.

Під моральною шкодо розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичні особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Судом встановлено, що неправомірними діями та бездіяльністю посадової особи АНД відділу ДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яка виразилася у невиправданому тривалому невиконанні судового рішення, позивачу завдано моральної шкоди. Однак суд вимушений відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 48, 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно того відповідача, який зазначений в ньому. Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість,встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Позивачем в якості відповідача визначено Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області у той час, як Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є неналежним відповідачем, оскільки відповідно до прикінцевих положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто Державною казначейською службою України.

Позивач не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення співвідповідача), представник позивача у судовому засідання відмовилася заявляти клопотання про заміну неналежного відповідача, тому суд вимушений відмовити у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що у задоволені позову відмовлено, судові витрати з відповідачів на користь позивача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1166, 1174 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 76-81, 89, 90, 95, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко