ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/63/18Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/4817/14/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представника ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" - Бріль О.М., позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/63/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" про відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" про стягнення з відповідача на користь позивача завданої майнової шкоди в сумі 10 000 гривень, проценти за користування даними коштами в сумі 5 487 гривень 53 копійки, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 305 гривень 75 копійок та інфляційні витрати в сумі 4970 гривень, а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 вересня 2014 року приблизно о 20 годині 50 хвилин на території автобусного парку по вул. Галицька, 28 у м. Тернополі з вини ОСОБА_3, який перебував в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127", його автомобілю марки Mitsubishi Pajero Sport, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень, вартість матеріального збитку становить 108 113 гривень 60 копійок. Страховою компанією йому виплачено страхове відшкодування в сумі 84 809 гривень 19 копійок, відповідачем ОСОБА_3. на ремонт автомобіля було добровільно відшкодована сума завданої шкоди в сумі 10 000 гривень, та на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року відповідачем ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" відшкодовано 13 304 гривні 41 копійку. Проте, ОСОБА_3 вирішив повернути кошти в сумі 10 000 гривень, що були добровільно надані ним на ремонт пошкодженого автомобіля, звернувшись з позовом до суду і 08 червня 2018 року винесено рішення Тернопільського міськрайонного суду, яким з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_3 10 000 гривень коштів набутих без достатньої правової підстави та 487 гривень 20 копійок судового збору. З огляду на те, що залишилися не відшкодованими матеріальні збитки завдані в результаті ДТП 10 000 гривень та те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" та виконував свої трудові обов'язки, то шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню зазначеним товариством, крім цього просить стягнути проценти за користування даними коштами в сумі 5 487 гривень 53 копійки, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 305 гривень 75 копійок та інфляційні витрати в сумі 4970 гривень, а також судовий збір.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) гривень завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року по справі №607/63/18 скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, яка була доповнена, ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" зазначило, що судовими рішеннями у справах №607/15183/14-п та №607/18189/14-п було встановлено, що ДТП сталося 04 вересня 2014 року на території ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127", з вини водія ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з "АТП 16127", внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача. І про цей факт позивачу було відомо відразу ж, однак останній з даним позовом звернувся лише в січні 2018 року, пропустивши строк позовної давності., який сплив 03 вересня 2017 року.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлене згідно вимог матеріального та процесуального права, а вимоги апеляційної скарги є безпідставними і такі, що до задоволення не підлягають. Також, вказав, що строк позовної давності не пропущений, оскільки в момент вчинення ДТП та 28 вересня 2014 року в день передачі коштів у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень ОСОБА_3 не повідомляв про своє місце роботи, а говорив, що працює у власника ОСОБА_4 чи можливо інше прізвище власника, адже, достовірно не знає. Позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" лише 10 липня 2015 року, коли було подано клопотання про долучення до матеріалів справи трудового договору, а позов у даній справі ним подано 29 грудня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Щодо апеляційної вимоги про подачу на думку відповідача недійсного звіту від 17 вересня 2014 року, яким визначений матеріальний збиток, така вимога також є безпідставною, оскільки обставини щодо суми матеріального збитку були встановлені в попередніх судових рішеннях.

У судовому засіданні представник ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" - Бріль О.М. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) гривень завданої матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_3 перебував на час скоєння ДТП в трудових відносинах з ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127", тому відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою ПАТ "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127", яка на відповідній правовій підставі, а саме договору найму, володіла транспортним засобом. Щодо відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд виходив з того, що саме в жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення переданих останньому коштів в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням відновлювального ремонту ушкодженого автомобіля. І саме з цього часу слід вважати, що ОСОБА_2 міг дізнатися про порушення права на отримання відшкодування у визначеній сумі, попередньо виплаченій йому ОСОБА_3, котрий в наступному змінив власну думку та заявив позов про повернення уже переданих коштів.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Стаття 1187 ЦК України відноситься до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Отже, статтею 1187 ЦК України встановлено особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення статті 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до статті 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень у дохід держави (а.с. 18-19).

Згідно з відомостями трудової книжки БТ-І №7237888 ОСОБА_3, 01 червня 2011 року був прийнятий на роботу до ВАТ "Тернопільська АТП 16127" водієм третього класу автобусів по місту (а.с. 20).

Відповідно до Звіту № 208, проведеного ПП ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Mitsubishi Pajero Sport - 2.5 Di-D Invite 5MT, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, становила 108 113 (сто вісім тисяч сто тринадцять) гривень 60 копійок (а.с. 9).

Платіжним дорученням №1 від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 було перераховано страхове відшкодування у розмірі 84 809 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев'ять) гривень 19 копійок (а.с. 17).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року, стягнуто із Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" в користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 14 604 (чотирнадцять тисяч шістсот чотири) гривні 41 копійку та 2000 (дві тисячі) гривень - моральної шкоди, а всього 16 604 (шістнадцять тисяч шістсот чотири) гривні 41 копійка (а.с. 23-27). Також під час розгляду даної справи судом було встановлено, що ОСОБА_3 добровільно відшкодував ОСОБА_2 10000 грн. на ремонт автомобіля.

Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.06.2018р. стягнуто з ОСОБА_2 в користьСямро М.І. стягнуто 10000 грн. коштів набутих без достатньої правової підстави.

Таким чином, залишились невідшкодовані ОСОБА_2 матеріальні збитки в результаті ДТП в сумі 10000 грн.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення даного позову.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша та третя статті 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 дізнався про порушення його права на відшкодування шкоди в сумі 10000 грн. в жовтні 2015 року, коли ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 10000 грн. коштів набутих без достатньої правової підстави і тому суд правильно визначив, що саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тернопільське автотранспортне підприємство 16127" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи