Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого-судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Гончарова К.Ю., за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, Василівська міська рада Запорізької області, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, за участю третіх осіб - Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації, Василівської міської ради Запорізької області, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 11.11.2008 року. Відповідач ОСОБА_4, як колишня невістка позивача, зареєстрована в будинку з 26.10.2002 року, але фактично не проживала в будинку з 2007 року по цей час, знята з реєстрації в будинку за її заявою з 16.06.2016 року. Син позивача ОСОБА_6 був зареєстрований в будинку з 16.08.1992 року, але фактично не проживав в будинку з 2007 року, та знятий з реєстрації в будинку за його заявою з 04.06.2018 року. Таким чином, батьки дитини ОСОБА_5 втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням і зняті з реєстрації в будинку, одночасно з цим дитина залишилася зареєстрованою у будинку, хоча фактично з 2007 року виїхав з батьками з житлового приміщення, та після розлучення батьків у 2015 році проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3. У зв'язку з тим, що реєстрація неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_2, позбавляє позивача як власника будинку відповідно до чинного законодавства оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, які обраховуються, виходячи із кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Таким чином, реєстрація неповнолітнього сина відповідача у будинку, який належить позивачу на праві особистої приватної власності, порушує права позивача як власника житла. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому вона на підставі ч.2 ст.405 ЦК України просить визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні останніх відмовити, мотивуючи відсутністю у неї та у неповнолітньої дитини іншого житла, яке б відповідало нормативам, передбаченим чинним законодавством.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову, мотивуючи необхідністю захисту житлових прав неповнолітньої дитини.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Василівської міської ради Запорізької області в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги зазначені в позовній заяві залишає на розсуд суду та просить рішення прийняти відповідно до норм діючого законодавства України.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з'ясувавши обставини справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником будинку АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2008 року, виданого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Кириченко В.В., та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21524443 від 12.01.2009 року, виданого РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» (а.с.7, 8).

З довідки про склад сім'ї та зареєстрованих осіб №6258 від 30.07.2018 року, видану виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, онук (а.с.11).

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5 з 2007 року понад рік не проживають у належному позивачу будинку, виїхали з будинку за власним волевиявленням, перешкоди для їх проживання відповідача в будинку були відсутні, відповідач не приймає участі в оплаті комунальних витрат за будинок, відповідач ОСОБА_4 знялася з реєстрації в будинку, проте відмовляється добровільно зняти з реєстрації місця проживання дитину ОСОБА_5, що в свою чергу позбавляє позивача отримувати відповідно до чинного законодавства субсидію і зобов'язує сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, що обраховуються, виходячи із кількості зареєстрованих осіб у будинку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 не заперечувала, що вона фактично з 2007 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2, пояснила, що після звернення позивача вона 16 червня 2016 року добровільно знялася з реєстрації в будинку і зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_4; її неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після розірвання шлюбу з його батьком ОСОБА_6, постійно проживає разом з нею в будинку, що належить її матері, за адресою: АДРЕСА_3, проте при зверненні до виконавчого комітету

Василівської міської ради з питань реєстрації дитини за адресою проживання матері їй було відмовлено з посиланням на невідповідність житлових умов.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як встановлено в судовому засіданні та сторонами не заперечувалось, син позивача - ОСОБА_6 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5 вселились і проживали будинку, що належить позивачу, як члени сім'ї власника будинку, а саме як невістка та як онук відповідно.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд звертає увагу, що при розгляді такої категорії справ як визнання особи такою, що втратила право користування на підставі відсутності особи без поважних причин понад один рік, суд повинен з'ясувати, з яких причин особа відсутня, чи не чиняться особі перешкоди у користуванні (наприклад, вчинення власником перешкод у користуванні житлом такій особі), чи є причини відсутності поважними, чи дійсно особа втратила право користування.

Відповідно до змісту акту, складеного 10 серпня 2018 року, головою квартального комітету ОСОБА_8 в присутності сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, засвідченого керівником справами виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області ОСОБА_11, вбачається, що ОСОБА_5, 2003 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але фактично в 2007 році виїхав з батьками за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Суд не приймає в якості доказів акт складений головою квартального комітету ОСОБА_8 в присутності сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, засвідченого керівником справами виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області ОСОБА_11 (а.с.10), оскільки він не містить дати його складання.

Не проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5, 2003 року народження, в будинку АДРЕСА_2 з 2007 року також підтвердили допрошені в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12,

показання яких не викликають у суду сумнів у їх достовірності і правдивості, крім того, показання свідків об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні також не заперечувала факт її з дитиною не проживання, пояснювала, що в спірному будинку вона разом з дитиною ОСОБА_5 не проживала з 2007 року, після розлучення з батьком дитини неповнолітній ОСОБА_5 фактично проживає разом з нею в будинку, що належить її матері за адресою АДРЕСА_3.

Оцінюючи заперечення відповідача ОСОБА_4 щодо відсутності у неї та неповнолітнього ОСОБА_5 іншого житла, яке б відповідало законодавчо встановленим нормам, суд виходить з наступного.

Суд звертає увагу, що Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року (надалі - Конвенція) не містить окремої статі щодо захисту житлових прав дітей. Однак принципові позиції відстежуються в таких її положеннях.

Відповідно до ч.1 ст.16 Конвенції жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Згідно з ст.6 Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Натомість, забезпечення дотримання основоположних для дитини прав, можливе лише за наявності відповідних умов її розвитку, а саме житла та необхідного майна.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

З урахуванням досліджених доказів, є всі підстави вважати, що неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїхав з будинку разом з матір'ю ОСОБА_4 в 2007 році і на даний час фактично проживає разом з нею в будинку, що належить її матері за адресою АДРЕСА_3, а відповідно місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її матері, тому права дитини у разі визнання його судом таким що втратив право користування житловим приміщенням ніяким чином наразі не порушено.

З огляду на те, що неповнолітній син відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, без поважних причин понад один рік не проживає в АДРЕСА_2, вибув з будинку за волевиявленням матері ОСОБА_4, і перешкоди для користування будинком на протязі останнього року були відсутні, те що він постійно проживає разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_3, суд приходить до висновку, що неповнолітній син відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_2

Керуючись Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ст.47 Конституції України, ст.ст.29, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, Василівська міська рада Запорізької області, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що

втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений і підписаний 23 жовтня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова