РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15503/14-ц

пр. № 2/759/37/18

01 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі його правонаступника ОСОБА_3, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним ,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 у вересні 2014 р. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений 13.12.1994 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. за реєстровим номером 6с-5315 .

Позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.12.1994 р. її чоловік ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде належати йому на момент смерті, заповів сину, ОСОБА_2, відповідачу по справі.

Далі позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 та грошовий вклад. Проте, позивачка вважає, що складений її чоловіком заповіт має бути визнаний судом недійсним, оскільки порушує її права на спадкування.

Так, позивачка зазначає, що волевиявлення її чоловіка ОСОБА_4 під час складання ним заповіту не було вільним, оскільки останній зловживав алкогольними напоями, крім того у нього було органічне ураження головного мозку, у 1993 р. ОСОБА_4 було встановлено інвалідність ІІ групи.

Також, позивачка зазначає, що в день складання та підписання спірного заповіту, ОСОБА_4 був в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується Висновком дослідження від 07.05.2014 р. № 7/дд, складений Науково-дослідним експертно-криміналістичним Центром при ГУ МВС України в м. Києві, у зв'язку з чим позивачка просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.10.2014 р. відкрито провадження у справі (т 1 ас. 41).

Встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер (т. 1 ас. 69).

Ухвалою суду від 18.12.2014 р. провадження у справі було зупинено до встановлення правонаступника, в зв'язку з смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_2 (т. 1 ас. 79).

Ухвалою суду від 22.05.2015 р. відновлено провадження у справі та притягнуто в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (т. 1 ас. 127).

Ухвалою суду від 14.06.2016 р. по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (т. 2 ас. 60-61).

13 січня 2017 р. до суду надійшов Висновок судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р. (т. 2 ас. 207-223).

Ухвалою суду від 16.01.2017 р. провадження по справі відновлено (т. 2 ас. 225).

Ухвалою суду від 08.11.2017 р. за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 судом призначена судова посмертна повторна комплексна психіатрична експертиза (т. 3 ас. 186-187).

Проте, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2017 р. , вказана вище ухвала районного суду про призначення по справі експертизи скасована (т. 4 ас. 101-102).

Ухвалою суду від 01.02.2018 р. визначено розгляд справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 05.06.2018 р. (т. 4 ас. 112-113).

В підготовчому засіданні 05.06.2018 р. представником позивача ОСОБА_7 був заявлений відвід головуючому судді, внаслідок чого була винесена ухвала про визнання поданої заяви про відвід необгрунтованою та матеріали справи в порядку ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України були передані до канцелярії Святошинського районного суду м. Києва для подальшого авторозподілу. Провадження по справі за даним позовом було зупинено до вирішення по суті клопотання про відвід. (т. 4 ас. 202).

07.06.2018 р. ухвалою суду в складі головучої судді Ул'яновської О.В. в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_7 поданої в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Шум Л.М. у вищезазначеній цивільній справі було відмовлено (т. 4 ас. 205-206).

25.06.2018 р. ухвалою суду провадження у вищезазначеній справі було відновлено та призначено підготовче засідання на 01.10.2018 р. (т. 4 ас. 211)

В підготовче засідання 01.10.2018 р. з'явились представники позивачки, при цьому, відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 не з'явились.

Суд вважає неявкупредставника відповідачки ОСОБА_6 без поважних причин виходячи з наступного.

Представник ОСОБА_6 25.09.2018 р. звернулась через канцелярію до суду із клопотанням про неможливість прибуття в призначене судове засідання, у зв'язку з розглядом іншої справи Миронівським районним судом Київської області, а саме: адміністративної справи № 371/1007/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8, представником якого вона є на підставі Договору № 23 про надання правової допомоги від 30.08.2018 р. У зв'язку з чим представник відповідачки ОСОБА_6 просила відкласти розгляд справи та визнати поважними причини її неявки (т. 4 ас. 219).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом встановлено, що вказана цивільна справа перебуває у провадженні Святошинського районного суду м. Києва з вересня 2014 р., представництво ОСОБА_6 інтересів ОСОБА_2 з вересня 2013 р. (т. 1 ас. 48), в подальшому його правонаступника ОСОБА_3 з листопада 2014 р. (т. 1 ас. 124).

Також, встановлено, що про призначене підготовче засідання 01.10.2018 р. відповідачка ОСОБА_3 була належним чином заздалегідь повідомлена 11.07.2018 р., її представника ОСОБА_6 03.07.2018 р. (т. 4 ас. 213, 218). Тобто, відповідачка та її представник завчасно та заздалегідь були належним чином повідомлені про призначене 01.10.2018 р. підготовче засідання.

При цьому, відповідно до наданої ОСОБА_6 копією Договору № 23 про надання правової допомоги громадянину ОСОБА_8 вбачається, що вказаний договір укладений 30.08.2018 р., тобто, на момент укладення вказаного договору ОСОБА_6 вже була повідомлена про розгляд даної цивільної справи.

Також, суд враховує, що Миронівським районним судом Київської області 01.10.2018 р. розглядатиметься адміністративна справа № 371/1007/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8, яка за своєю категорією є незначної складності, враховуючи предмет розгляду даної цивільної справи та тривалий її розгляд Святошинським районним судом м. Києва.

У зв'язку з чим, суд з урахуванням думки представників позивачки, які наполягали на проведенні підготовчого засідання, його провів, завершив та розпочав судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити.

При цьому, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника з урахуванням вищезазначеного та враховуючи їх правову позицію щодо невизнання ними позову, наявності з даного приводу відзиву та з урахуванням показів свідків допитаних раніше.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судових засіданнях позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Представник відповідачки ОСОБА_6 26.02.2018 р. подала письмовий відзив, відповідно до якого, представник зазначила, що підстави позову вказані виключно з корисливих мотивів позивачки ОСОБА_1, з метою отримання більше спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4, оскільки останній за життя ніколи не зловживав спиртними напоями та матеріали справи не містять доказів в підтвердження цього. У зв'язку з чи представник вважає, що ОСОБА_4 під час складання 13.12.1994 р. заповіту та 10.08.2010 р. підписання депозитного Договору та довіреності на ім'я сина ОСОБА_2 усвідомлював значення своїх дій, а тому висловив добровільне своє волевиявлення з підписання, в тому числі, спірного заповіту, а тому просила у позові відмовити в повному обсязі (т. 4 ас. 174-175).

Представники третіх осіб: Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, направили на адресу суду пояснення, відповідно до яких просили розглянути справу за їх відсутності (т. 4 ас. 170, 182-183), у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних даних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши пояснення представників позивачки, враховуючи пояснення представника відповідачки 25.07.2017 р. та відповідачки ОСОБА_3 07.11.2017 р., дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 21.06.1958 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Встановлено, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер (т. 1 ас. 4).

Встановлено, що за життя ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1, в якій був зареєстрований та проживав з 1968 р. та дружиною ОСОБА_1, яка в даному приміщенні була зареєстрована з 1999 р. (т. 1 ас. 15, 198).

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що батьком ОСОБА_2 був ОСОБА_4.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 05.10.1985 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (т. 1 ас. 112).

Встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер (т. 1 ас. 110).

В судовому засіданні встановлено, що 13.12.1994 р. ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого заповів все своє рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 (т. 1 ас. 3).

Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 6с-5315.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання(ст. 30 ЦК України).

ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 2 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за життя ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями та в день підписання спірного заповіту перебував в стані алкогольного сп'яніння.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Висновку експертного дослідження № 7/тдд від 07.05.2014 р. Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, на особу, яка виконувала рукописний текст «ОСОБА_4» та підпис в графі «підпис» на заповіті від 13.12.1994 р., зареєстрований в реєстрі № 65315 державним нотаріусом Щадко О.І. Дванадцятої Київської нотаріальної контори, впливали збиваючі фактори природного характеру до яких можна віднести, внутрішній стан виконавця, ймовірніш, хворобливий стан або стан сп'яніння (т. 1 ас. 8-10).

З наданої сторонами медичної документації ОСОБА_4 випливає наступне.

Як вбачається з Виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 03.07.1987 р. ОСОБА_4 має ряд захворювань з діагнозом, в тому числі, Атеросклеротичний кардіосклероз (т. 1 ас. 20).

З Виписки з історії хвороби № 3700 від 1993 р. ОСОБА_4 має клінічний діагноз, в тому числі, Атеросклеротичний міокардіосклероз (т. 1 ас. 23, 27-28).

Як вбачається з Акту судово-психіатричного експерта № 264 від 28.03.2014 р., складеного на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2013 р. в рамках цивільної справи № 2/759/5981/13, ОСОБА_4 за станом свого здоров'я, під час підписання заповіту 13.12.1994 р. усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. При цьому, у Акті вказано, що у ОСОБА_4 на той час виявлялися ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічним синдромом на тлі зловживання алкоголем (т. 1 ас. 142-148).

З Висновку судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р., складеного на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 р. в рамках даної цивільної справи, вбачається, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту 13 грудня 1994 р. страждав на органічні розлади особистості змішаного (посттравматичного, інтоксикаційного, атеросклеротичного ґенезу) та на синдром активної залежності від алкоголю із ознаками стану відміни і тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним (т. 2 ас. 207-223).

Як вбачається із вказаного вище Висновку, безпосередньо в 09 год. 30 хв. 13 грудня 1994 р. підекспертний - ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп'яніння після похмілля, або у стані алкогольного абстинентного синдрому, оскільки вживав до цього алкоголь як мінімум на протязі п'яти днів, до того ж навіть в експертному дослідженні підпису підекспертного станом на 13 грудня 1994 р. виявлені ознаки хвороби або сп'яніння. І той і інший стан є тимчасово хворобливим станом, який, особливо на фоні вищезазначених розладів особистості, мав суттєвий вплив на здатність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 ас. 223).

Також, судовими експертами було встановлено, що у ОСОБА_4 станом на 13.12.1994 р. мали місце психічні розлади поведінки, пов'язані із вживанням психоактивних речовин - синдром активної залежності від алкоголю середньої (другої) стадії із постійним вживанням алкоголю (ознаки синдрому залежності від алкоголю).

Судом встановлено, що за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 08.11.2017 р. судом була призначена судова посмертна повторна комплексна психіатрична експертиза на предмет встановлення наявності у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 алкогольної залежності та чи міг ОСОБА_4 за станом свого здоров'я розуміти значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту 13.12.1994 р. (т. 3 ас. 186-187).

Проте, Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2017 р. ухвала суду від 08.11.2017 р. скасована (т. 4 ас. 101-102).

В подальшому клопотань про призначення експертиз як представниками позивача так і представником відповідача заявлено не було.

Суд, постановляючи дане судове рішення виходив з наявних матеріалів даної цивільної справи, при цьому враховуючи, що в судовому засіданні 07.11.2017 р. представники позивача, відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 зазначили межі дослідження доказів по справі, а саме: вказали про відсутність необхідності у повторному допиті свідків, які були допитані в рамках даної цивільної справи, проте, в іншому складі суду.

Суд, заслухавши аудіозапис допиту свідків встановив наступне.

Свідок ОСОБА_9 на стороні позивача пояснила, що була знайома з ОСОБА_4 з травня 1994 р., як батьком її куми ОСОБА_10 Свідок повідомила про випадок, коли вона 12.12.1994 р. поїхала привітати куму з днем народженням, який був 11 грудня, проте, останню застала вдома одягненою, яка сказала, що їде до батька ОСОБА_4, проте, по приїзду до останнього, вони застали його в нетверезому стані, лежачого без верхнього одягу, а на кухні вбачалося розпивання спиртних напоїв. ОСОБА_10 намагалась батька привести до тями, проте, останній був в дуже нетверезому стані. В подальшому свідок неодноразово була присутньою на сімейних заходах сім'ї ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_11 на стороні позивача пояснив, що з 1982 р. по 1998 р. був дільничим інспектором міліції за місцем проживання ОСОБА_4, який через пияцтво та дебоширство в сім'ї завжди був в полі зору міліції, оскільки влаштовував гучні скандали дома, ображав свою жінку, у зв'язку з чим приходилось запрошувати його до кабінету міліції для проведення профілактичних бесід. Деякі виклики до міліції були за заявою ОСОБА_1, у зв'язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_12 на стороні позивача показала, що була сусідкою покійного ОСОБА_4 та з яким працювала за заводі «Сатурн». На вказаному заводі, ОСОБА_4 відповідав за видачу спирту та оскільки у нього був доступ до спирту так би мовити необмежений, дуже часто був в нетверезому стані як на роботі так дома, дебоширив та скандалив в сім'ї, про що всі сусіди знали, його дружина ОСОБА_1 часто приходила на роботу з синцями. Одного разу свідок зустріла ОСОБА_4 в поліклініці, де останній зазначив, що йому дали направлення до психіатра. Свідок зазначила, що неодноразово особисто бачила ОСОБА_4 в край нетверезому стані, в тому числі, на роботі, коли навіть не міг вільно пересуватись, інші працівники казали, щоб свідок його з території заводу вивела.

Свідок ОСОБА_13 на стороні позивача суду пояснив, що є позивачка ОСОБА_1 є його тещею, чоловіком ОСОБА_10, дочки покійного ОСОБА_4 Свідок зазначив, що із сім'єю ОСОБА_4 знайомий з 1976 р. та його дочка ОСОБА_10 завжди соромилась, що у неї батько питущий коли працював, а після виходу на пенсію у 1991 р. пияцтво стало ще частішими випадками, випивав дуже міцно, тверезим ОСОБА_4 свідок бачив дуже рідко. Теща, ОСОБА_1 скаржилась на ОСОБА_4, ходила зі слідами побоїв. Свідок пам'ятає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 р. на день народження його дружини ОСОБА_10, ОСОБА_4 прийшов в нетверезому стані. Свідок вказав, що у разі необхідності заповнення та підписання будь-яких документів ОСОБА_4 завжди ходив зі своєю дружиною ОСОБА_1, оскільки останній мав поганий зір та слух, носив слуховий апарат, дружина була йому і секретарем, і нянькою, перекладачем.

Також, судом було допитано в якості свідка представника позивача ОСОБА_10, яка показала, що є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4, є сестрою ОСОБА_2. Свідок зазначила, що її брат ОСОБА_2 скористався станом її батька, який більшість свого життя пропиячив, в тому числі, з частими випадками запою, та позбавив її матір права на спадкування на майно, яке залишилось після смерті батька, шляхом примусу останнього скласти спірний заповіт, що не відповідало його волі. Свідок зазначила, що батько працюючи на заводі «Сатурн» дуже почав пиячити, оскільки у нього був доступ до спирту, який його видавав по накладним, та у зв'язку з крадіжкою спирту у 1985 р., батька перемістили на іншу посаду - шліфувальника.

Покази даних свідків відповідають матеріалам справи не є суперечливими та мажуть бути прийняті судом до уваги.

Також, суд враховуючи покази вказаних вище свідків, приходить до висновку, що їх свідчення спростовують доводи відповідачки ОСОБА_3 та її представника, що померлий ОСОБА_4 не зловживав спиртними напоями.

В тому числі, суд враховує покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13, які відповідають подіям напередодні складання 13.12.1994 р. спірного заповіту, що ІНФОРМАЦІЯ_4 р. на день народження ОСОБА_10, ОСОБА_4 прийшов у нетверезому стані, а на наступний день ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_9 поїхали до помешкання ОСОБА_4, де виявили останнього в стані алкогольного сп'яніння та неможливість приведення його у свідомість.

Вказані покази не суперечать письмовим доказам по справі, в тому числі, відповідають Висновку судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р., відповідно до якого ОСОБА_4 на момент складання заповіту 13 грудня 1994 р. страждав, в тому числі, на синдром активної залежності від алкоголю із ознаками стану відміни.

У зв'язку з чим суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_14, та ОСОБА_15, допитані судом на стороні відповідачки, які показали наступне.

Свідок ОСОБА_14, показала, що є двоюрідною сестрою позивачки ОСОБА_1, та знайома з ОСОБА_4 з часу їх одруження. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 випивав як усі, на свята, дні народження, інші застілля, проте, свідок, не може стверджувати, що ОСОБА_4 був частим випивохою та сильно випивав.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживала у тому ж будинку, що і ОСОБА_4 Сім'ю ОСОБА_4 знає з 1975-1976 р., а тому свідок стверджує, що ОСОБА_4 ніколи не зловживав спиртними напоями, завжди був доброзичливим, охайним, сидів на лавці біля під'їду будинку.

Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Суд приходить до висновку, що Висновок судово-психіатричного експерта № 203ц від 05.12.2016 р., складеного на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2016 р. в рамках даної цивільної справи, є повним та всебічним, у зв'язку з чим не викликає сумнівів в правильності висновків викладених експертами.

Оцінюючи висновок експерта у сукупності та взаємозв'язку з іншими дослідженими доказами у справі, суд визнає останній достатньо обґрунтованим. Письмових доказів, з яким він вступає у суперечність матеріали справи не містять.

Істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, в ході розгляду справи не встановлено.

Згідно із ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що заповіт, складений на ім'я ОСОБА_2 13.12.1994 року не відповідав дійсному вільному волевиявленню спадкодавця ОСОБА_4, оскільки на момент його укладання останній не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними та враховуючи, що вказаний стан здоров'я померлого спостерігався з 90-років з подальшим погіршенням, в зв'язку з чим суд вважає занеобхідне визнати не дійсним заповіт від 13 грудня 1994 р. вчинений ОСОБА_4 Єремеєвичем на користь ОСОБА_16.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка та її представники на підставі ст. 81 ЦПК України, довели ті обставини, на які посилались, як на підставу своїх позовних вимог, при цьому, всупереч зазначеної норми закону, відповідачка та її представник спростовуючи позовні вимоги не надали суду жодних належних доказів в обґрунтування своїх заперечень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 225, 1257, 1261,1268, 1272 ЦК України, ст. 44 ЗУ «Про Нотаріат», Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р., ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі його правонаступника ОСОБА_3, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати заповіт від 13 грудня 1994 року вчинений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 13.12.1994 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О.І. за реєстровим номером 6с-5315 - недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: