Справа № 489/4115/17 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/4812/30/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі:

позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8;

представника ОСОБА_3 та ОСОБА_7 - ОСОБА_9;

представників відповідачів:

-Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" - Олейникова О.І., Шкіля І.В.;

-Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради - Набатова І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С. о 16 годині 02 хвилин 24 квітня 2018 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва у цивільній по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" та Департамента житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради про визнання недійсними договорів на виконання робіт, з розробки та узгодження проектів; відшкодування коштів; анулювання погоджувальних підписи на проектах; покладення обов'язку визнати, наявність порушень чинного законодавства при встановленні вузлів обліку теплової енергії, та, підтвердження необхідності встановлення вузлів обліку теплової енергії на кожну окрему будівлю; покладення обов'язку перерахувати тарифи на послуги по постачанню тепла у опалювальному сезоні 2016-2017 років; та по зниженню тарифів на тепло, -

в с т а н о в и л а:

В вересні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 спільно пред'явили до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" та Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради зазначений позов, який обґрунтовували наступним.

Вони є власниками та мешканцями квартир окремих багатоповерхових будинків: АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_6; квартири АДРЕСА_7; квартири АДРЕСА_8; квартири АДРЕСА_9; АДРЕСА_1; АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Через оголошення, ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС", запропонувало мешканцям вказаних вище будинків, для зменшення витрат за спожите тепло, встановити прилади обліку теплової енергії, про що 18 квітня 2016 року, 22 квітня 2016 року та 25 квітня 2016 року уклало з мешканцями договори № 18/04-3, 22,04-2 та № 25,04-2 на виконання робіт по розробці і узгодженню проектів «Капітального ремонту теплового вводу у відповідних житлових будинках».

При цьому, початкова пропозиція, яка містилась в оголошенні ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС", передбачала встановлення вузлу обліку теплової енергії на кожен будинок окремо, в той час, як виготовлені договори, були укладені на декілька будинків.

Крім того, ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" не здійснило розрахунок втрат теплової енергії та теплоносія від межі балансової належності до місця встановлення тепло лічильника.

Акти приймання-здачі робіт за договорами на розробку та узгодження проекту встановлення вузлу обліку теплової енергії уповноваженими особами з боку замовника не підписувалися у зв'язку з не наданням ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" висновку експертної організації, що, як на думку позивачів, є порушення вимог ст. 890 ЦК України, а, відповідно, в силу ст. ст. 215, 216 ЦК України, призводить до недійсності названих правочинів та застосування до них відповідних правових наслідків, як то:

-відшкодування понесених замовниками витрат;

-покладення на відповідачів обов'язків по анулюванню попередніх дозвільних документів та видачу нових, в межах чинного законодавства, дозволів;

-виготовлення нових проектів капітального ремонту теплових вводів;

-проведення перерахунку тарифів на послуги з постачання тепла в опалювальному сезоні 2016-2017 роках;

-зменшення для позивачів тарифів на тепло в названий опалювальний сезон у два рази.

Як на думку позивачів, дії ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" щодо розробки та узгодження проектів встановлення вузлів обліку теплової енергії не у окремих будинках, а на декілька будинків, а також не здійснення розрахунку втрат теплової енергії та теплоносія від межі балансової належності до місця встановлення тепло лічильника, що призвели до збільшення витрат на оплату за послуги теплопостачання є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки ввели споживачів в оману щодо зменшення витрат на послуги теплопостачання.

У свою чергу, Департамент ЖКГ ММР, виконуючи програму реформування безвідповідально поставився до контролю за здійсненням цієї програми відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року за № 1198 (далі - Постанова КМУ), не створив умов для захисту прав споживачів.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили:

?визнати договори № 18/14-3 від 18.04.2016 р., № 22/04-2 від 22.04.2016 р., № 25/04-02 від 25.04.2016 (далі - договори) та № 2009 між ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" та мешканцями зазначених будинків недійсними;

?зобов'язати ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" відшкодувати кожному позивачу кошти в сумі 1337,67 грн., а разом 12039 грн. за невиконану роботу по договорам № 18/14-3 від 18.04.2016 р., № 22/04-2 від 22.04.2016 р., № 25/04-02 від 25.04.2016;

?зобов'язати Департамент ЖКГ ММР анулювати погоджувальні підписи на проектах ТОВ "ЮГ ТЕХ СЕРВИС" "Капитальний ремонт теплового вода с установкой узла учета,) шифр110.07.16,167.01.16 та інш.;

?зобов'язати Департамент ЖКГ ММР визнати, що вузли обліку теплової енергії в будинках за адресами: АДРЕСА_4, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 встановлені з порушенням вимог Постанови КМУ від 03 жовтня 2007 за № 1198;

?зобов'язати ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" підтвердити, що технічні умови № 16/259, 16/261, 16/262, 16/263, 16/264, 16/265, 16/265а, 16/267 від 05 квітня 2016 року, зобов'язують встановлення вузлу обліку теплової енергії на кожну окрему будівлю за адресами: АДРЕСА_4, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1;

?обов'язати ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" перерахувати тарифи на послуги по постачанню тепла у опалювальному сезоні 2016-2017 років для мешканців будинків за адресами: АДРЕСА_4, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1 по середньому показнику тарифу для будинків в м. Миколаєві, у котрих встановлені правильно працюючі вузли обліку теплової енергії, згідно з Постановою КМУ від 30 листопада 2016 за № 865;

?зобов'язати ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" знизити перераховані тарифи на тепло згідно з п. 6 вимог цієї позовної заяви, котре було надане мешканцям зазначених будинків у опалювальний період 2016-2017 року, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "про захист прав споживачів" у два рази.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким, позивачі подали на це рішення апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалися на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавств.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Лисенко П.П., судді: Галущенко О.І., Серебрякова Т.В.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що позивачі не довели ті обставини на які посилаються у своєму позові і не надали доказів на їх підтвердження. Крім того, як на думку суду, позивачі бажали застосувати не передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів, що є неприпустимим і позбавляє його можливості позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Дійсно, за Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Зазначене у повній мірі стосується і спорів, про визнання договорів недійсними.

Так, відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договорів та інших правочинів , зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

У разі, коли:

-зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

-він вчинений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності або волевиявлення якої не є вільним і не відповідає його внутрішній волі;

-сторонами недотримано встановленої законом форми правочину;

-правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, то, якщо це прямо встановлено законом, він є нікчемним, а у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, то він може бути визнаний недійсним за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов.

При цьому, правом пред'явлення позову про визнання договору недійсним. відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України наділені сторони за договором, а також інші заінтересовані особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Правові наслідки визнання правочину недійсним, у зв'язку із недодержанням сторонами при його вчинені виписаних вище вимог закону, передбачені статтями 218 - 235 ЦК України.

Відповідно до пунктів 5,7-8,10,26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено .

При цьому, вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України - що регулюють питання набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Як вбачається з вимог позивачів, викладених у їх позовних заявах, первісної та уточненої, вони просили визнати недійсними договори на виконання робіт по розробці і узгодженню проектів «Капітального ремонту теплового вводу у відповідних житлових будинках», при цьому будь-яких законних підстав тому, та доказів наявності цих підстав ними наведено не було.

Усі їх твердження стосуються лише невиконання умов договорів, що за цивільним законом тягне за собою інші, ніж вони бажали, правові наслідки, що виключає можливість їх застосування. Інше, було б не чім іншим, як виходом за межі позовних вимог, що за чинним цивільно-процесуальним законодавством є неприпустимим.

За такого, суд не міг визнати оспорювані договори недійсним, за відсутності законних для того підстав.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і суд 1 інстанції, то, як на думку колегії суддів, законних підстав для задоволення апеляційної скарги немає і в ній слід відмовити.

Що ж до тверджень позивачів про відсутність у справі актів прийомки виконаних робіт, то суд не міг вдаватися в їх оцінку, оскільки зазначене виходить за межі позову і стосується невиконання умов договору, а не визнання договору недійсним.

Не міг районний суд і вирішувати питання щодо покладення на відповідачів обов'язків по підтвердженню технічних умов договорів; відповідності фактичних дій надавача послуг чинній нормативній базі; зниженню тарифів - оскільки це не становить предмет даного позову, а є встановленими компетентним органом правилами, яких слід дотримуватися при виконанні робіт.

Більше того, такі вимоги позивачів, взагалі, не могли бути виконані відповідачами, оскільки не входять до компетенції останніх.

Що ж вимог позивачів про повернення сплачених за договорами грошових сум та про перерахунок тарифів у названий період, то вони теж не підлягали задоволенню, оскільки законних підстав для цього тими не доведено.

За такого, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2018 року.