Ухвала

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 686/4386/16-ц

провадження №61-3456зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П. (судді-доповідача), Висоцької В.С., Мартєва С.Ю.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання заповіту від 25 вересня 2013 року нікчемним,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у якому просив визнати нікчемним заповіт від 25 вересня 2013 року складений ОСОБА_6, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме: заповіт виготовлений за допомогою технічного засобу, у тому числі в частині, яка має бути написана особисто заповідачем, та посвідчений не уповноваженою особою - секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради, Вишгородського району Київської області.

З огляду на викладене ОСОБА_4 просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року залишено без змін.

14 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на день подання заяви.

15 грудня 2017 року набрав чинності закон України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

22 січня 2018 року матеріали провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання заповіту від 25 вересня 2013 року нікчемним, передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4, вказує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 1257 ЦК України, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 1.2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, а також підпункту 3 пункту 157 розділу 17 «Посвідчення заповітів» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 205, що, на думку заявника, спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року та прийняти постанову якою задовольнити його позовні вимоги.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року в справі № 6-8211св13 та від 16 вересня 2015 року в справі № 6‑12242св15, а також ухвалу Верховного Суду України від 07 листопада 2017 року в справі 149/1921/15-ц.

Перевіривши викладені у заяві доводи Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання заповіту від 25 вересня 2013 року нікчемним, до провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року належить відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України, у редакції чинній на день подання заяви, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому судовими рішеннями у подібних правовідносинах належить розуміти такі рішення де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально правове регулювання спірних правовідносин.

Судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції, як судів касаційної інстанції в цивільних справах.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що заповіт ОСОБА_6 був складений у відповідності до вимог статті 1247 ЦК України та посвідчений ОСОБА_7, яку рішенням Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26 листопада 2010 року обрано секретарем ради, та на яку рішенням виконавчого комітету від 24 листопада 2011 року № 164-13-VI покладено обов'язок по вчиненню нотаріальних дій, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину нікчемним.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року в справі № 6-8211св13, яка надана заявником на підтвердження передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на день подання заяви, підстави перегляду судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що оспорюваний заповіт є нікчемним, оскільки в ньому не було зазначено адреси вчинення нотаріальної дії та причин вчинення таких дій поза межами виконавчого комітету.

Підстави позову у даній справі та підстави позову в справі, щодо якої вирішується питання про допуск до провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень, не є тотожними, тому правовідносини у справах не є подібними.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, скасував рішення суду апеляційної інстанції та передав справу на новий апеляційний розгляд, оскільки, суд апеляційної інстанції переглядаючи справу, неповно встановив фактичні обставини справи, не визначився із характером правовідносин сторін та правовою нормою, яка підлягає до застосування при їх вирішенні що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказана ухвала не є судовим рішенням, яким вирішено спір по суті, фактичні обставини у справі встановлені неповно, відтак не можна вважати, що правовідносини у наведених справах є подібними.

Ухвалою Верховного Суду України від 07 листопада 2017 року, на яку посилається заявник, відмовлено у допуску справи про визнання заповіту нікчемним до провадження за заявою про перегляд судових рішень.

Вказана ухвала постановлена Верховним Судом України не як судом касаційної інстанції, а тому на неї не може здійснюватись посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав вважати, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, у редакції чинній на день подання заяви, належить відмовити.

Згідно із положеннями частини першої статті 360 ЦПК України, в редакції чинній на час подання заяви, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Керуючись 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, частиною першою статті 360 ЦПК України, в редакції Закону України № 2136-VIII від 13 липня 2017 року,

У Х В А Л И В :

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання заповіту від 25 вересня 2013 року нікчемним, до провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 18 жовтня 2017 року, ухвали апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. П. Штелик
В. С. Висоцька
С. Ю. Мартєв