Справа № 462/495/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недонарахованої заробітної плати,

встановив:

Позивач в лютому 2018р. звернувся до суду із позовом, зменьшивши в подальшому позовні вимоги, та просить стягнути із відповідача недораховану заробітну плату за період з 05.06.2012р. по 08.11.2017р. в сумі 72974 грн. 29 коп. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 червня 2012р. він був прийнятий учнем апаратника хімводоочищення четвертої групи в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1. 02 липня 2012р. його було переведено апаратником хімводоочищення четвертої групи цього ж цеху ТЕЦ-1. 02 січня 2013р. був переведений на посаду інженера на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу. 10 квітня 2015р. йому продовжено строк трудового договору на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу. 24 грудня 2015р. був переведений на посаду інженера другої категорії на час відпустки по догляду за дитиною працівника в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1. 12 квітня 2017р. був переведений на постійне місце праці на посаду інженера другої категорії хімічного цеху ТЕЦ-1. 08 листопада 2017р. він був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Протягом всього періоду роботи відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недонарахування та недоплати йому за вищевказаний період належної йому заробітної плати. Відтак, при нарахуванні заробітної плати відповідач недотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки та Угоди між Львівською міською радою та Львівським обласним об'єднанням організацій роботодавців на 2012-2013 роки. ЛМКП «Львівтеплоенерго» всупереч вищезазначеним положенням законодавства, самостійно встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до не нарахування та, відповідно, виплати йому не в повному розмірі заробітної плати протягом спірного періоду, в тому числі за період з 05.06.2012р. по 01.01.2013р., коли він працював апаратником хімводоочищення четвертої групи хімічного цеху ТЕЦ-1 і йому нараховувалася заробітна плата по тарифній ставці, та з 02.01.2013р. по 08.11.2017р., коли він працював інженером хімічного цеху ТЕЦ-1 і йому нараховувалася заробітна плата згідно посадового окладу. Відповідач при нарахуванні йому заробітної плати за період червень 2012р.- листопад 2017р. застосував коефіцієнт Z (співвідношення по підгалузях та за видами робіт) в розмірі не - 1,62, а - 1,37, що є порушенням положень регіональних угод. За наведеного, позивач просить стягнути на його користь недораховану йому заробітну плату за період з 05.06.2012р. по 08.11.2017р. в сумі 72974 грн. 29 коп. та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив і доповнила, що відповідачем всупереч регіональних угод за період червень 2012 - листопад 2017р. суттєво занижувався розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду та застосовувався до позивача коефіцієнт співвідношення - 1,37, замість 1,62, як для робітника 1 розряду з есплуатації устаткування ТЕЦ. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, дала пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов та доповнила, що Міська угода, на яку покликається представник позивача, не повинна братися до уваги, оскільки така не зареєстрована в Мінсоцполітики і не була доведена до відома профспілкових комітетів та носить лише консультативний характер. Вважає, розрахунок зроблений позивачем невірним, зокрема в частині застосування некоректних коефіцієнтів. Позивач при розрахунку своєї заробітної плати з моменту переведення його на посаду інженера використав коефіцієнт співвідношення - 1,62, хоча професія "інженер" не відноситься до категорії робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, а відноситься до професіоналів, відтак, коефіцієнт співвідношення за цей період має становити 1,37, а не 1,62, відповідно до умов Територіальної угоди на 2012-2014 роки. Щодо застосування до ОСОБА_3 коефіцієнтів 2 та 2,10 за періоди з 02.01.2013р. по 23.12.2015р. та з 24.12.2015р. по 08.11.2018р., коли останній працював на посадах інженера, то такі ЛМКП «Львівтеплоенерго» не оспорюються. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивач та відповідача, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

ОСОБА_4 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

ОСОБА_4 із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Судом встановлено, що 05 червня 2012р. ОСОБА_3 був прийнятий учнем апаратника хімводоочищення четвертої групи в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1. 02 липня 2012р. його було переведено апаратником хімводоочищення четвертої групи цього ж цеху ТЕЦ-1. 02 січня 2013р. був переведений на посаду інженера на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу. 10 квітня 2015р. йому продовжено строк трудового договору на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу. 24 грудня 2015р. був переведений на посаду інженера другої категорії на час відпустки для догляду за дитиною працівника в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1. 12 квітня 2017р. був переведений на постійне місце праці на посаду інженера другої категорії хімічного цеху ТЕЦ-1. 08 листопада 2017р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України /а.с.19-20/.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 14.11.2013р. /а.с.23/, визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, і накладено на нього стягнення штраф у розмірі 510 /пятсот десять/ грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства про працю: п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України Про оплату праці, тарифна ставка розраховувалась з 01.07.2010 р. по 30.04.2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744 грн. при встановлення Законом України Про державний бюджет України на 2010 рік мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 р. 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2012 р. по 30.04.2013 р., виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2012 рік мінімальної заробітної плати з 01.04.2012 р. 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2013 р. розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922 грн., при встановленні Законом України Про державний бюджет України на 2013 рік мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 р. 1147 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. Виходячи з наведеного з 01.05.2013 р. годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту паро газотурбінного устаткування 5 розряду становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. 3986 грн., начальник цеху 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки; в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України Про оплату праці, заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата. За наведеного встановлено, що на підприємстві мало місце порушення трудових прав на належний рівень оплати праці, в тому числі і до позивача.

Із долученої до матеріалів справи копії окремої ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 26.02.2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки /а.с.91/.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Як вбачається із відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 17.03.2014р. № 02-1175/04 та від 02.06.2014р. №06-16/3740 проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема факти порушення вимоги п. 2.2. Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 рр., ст.96, 97 КЗпП України та ч.3. ст. 6 Закону України «Про оплату праці» - тобто при розроблені тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на Підприємстві встановлено мінімальні годинні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому, ніж встановлено Галузевою угодою на 2010-2012рр., та порушено вимоги ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» якими передбачено проведення виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, окрім цього, окрім цього встановлене заниження розмірів окладів керівників, професіоналів, фахівців, службовців і робітників /а.с.24-26, 27-31/.

Зі Схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колекливного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 рр. /а.с.66/ вбачається, що коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника I розряду професіонали без категорії 2,00, а інженери II категорії 2,10.

Застосування до позивача даних коефіцієнтів за період з 02.01.2013р. по 23.12.2015р. та за період з 24.12.2015р. по 08.11.2017р. сторонами не оспорюються.

Додатком №1 до тарифної частини Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014рр. /а.с.74-75/, коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду - з експлуатації устаткувань котелень, теплових та електричних мереж становить 1,37, а з експлуатації устаткування ТЕЦ - 1,62.

З додатку №3 "Схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників" ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колекливного договору вбачається, що у наведеному там переліку професій відсутня професія "інженер".

Суд приймає до уваги покликання представника відповідача, що до позивача має застосовуватися коефіцієнт співвідношень 1,37, а не 1,62, оскільки професія "інженер" не відноситься до робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, а тому з моменту переведення позивача на дану посаду, коефіцієнт "робітничих" професій не підлягає застосуванню при розрахунку його заробітної плати.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21.07.2010р /а.с.158/ вбачається, що з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду встановлено в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.), а ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з 01.07.2010р. становить 888 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23.04.2012р. /а.с.159/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 року встановлено в розмірі 1042,80 грн., а ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено мінімальну заробітну плату станом на 01.05.2012 рік - 1094 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29.04.2013р. /а.с.160/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року встановлено в розмірі 1106,40 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачена мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 рік - 1147 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30.04.2014 /а.с.162/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року встановлено в розмірі 1152 грн., а з наказу №264 від 27.06.2014р. /а.с.163/ - 1204,80 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата станом на травень 2014 року становила 1218 грн., а з липня 2014 року - 1218 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40 від 02.02.2015р. /а.с.164/ вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.02.2015 року встановлено в розмірі 1376,40 грн., а з наказу №221 від 05.06.2015р. /а.с.165/ - 1461,60 грн., і ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з січня 2015р. становила 1218 грн., а з 1 вересня 2015р. 1378 грн.

Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

ОСОБА_4 із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як встановлено судом, що лише в Територіальній угоді, а саме в додатках №№ 1 і 6 до тарифної частини угоди сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді).

Крім того, постановою Первинної профспілкової організації ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40-12 від 22.11.2012р. /а.с.160/, у звязку з підписанням Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014рр., було постановлено розрахунок, за яким місячні посадові оклади керівників, професіоналів, фахівців розраховуються згідно додатків № 5, 6, 7 до Територіальної угоди на 2012-2014рр., а саме за формулою: Мін. зарплата х 1,2 /галузевий коефіцієнт/ х Z - 1,37 /коефіцієнт співвідношення тарифної ставки робітника I розряду основної професії- експлуатація устаткування котелень, теплових та електричних мереж), х Х (коефіцієнт співвідношення розмірів посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців до тарифної ставки робітника I розряду основної професії, згідно з додатками №5, 6, 7).

Відтак, застосування умов територіальних угод є обов'язком відповідача і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством.

Своє підтвердження вказане порушення трудового законодавства знайшло, як в ході перевірки, проведеної Територіальною державної інспекцією з питань праці у Львівській області, так і під час перевірки Державної фінансової інспекції у Львівській області.

За наведеного, суд не приймає до уваги покликання представника позивача на те, що відповідачем не було взято до уваги положення Угоди між виконавчим комітетом Львівської міської ради, Обєднанним профспілок Львівщини та Львівским обласним обєднанням організацій робітників на 2012-2014 роки (Міської угоди), якою передбачений інший коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт, ніж той, що застосовується відповідачем, а тому такий має становити 1,37, а не - 1,62, а тому наданий позивачем розрахунок суми недорахованої заробітної плати у розмірі 72974 грн. 29 коп. є невірним, оскільки таке спростовується поясненнями представника відповідача та вищенаведеними доказами по справі.

З долученого до матеріалів справи представником відповідача розрахунку недорахованої заробітної плати ОСОБА_3 вбачається, що за період з червня 2012р. до грудня 2012р. підприємством було враховано зміну розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на відповідні роки та застосовано коефіцієнти 1,2, 1,35, 1,62, а тому сума недорахованої заробітної плати за цей період становить 4587 грн.; за період з січня 2013р. по грудень 2015р. з врахуванням встановленого державою розміру мінімальної заробітної плати та із застосуванням коефіцієнтів 1,2, 1,37 та 2,0, сума недорахованої заробітної плати за цей період становить 25079 грн.; за період з січня 2016р. по листопад 2017р. перерахунок не здійснювався, оскільки підприємство дотримувалося усіх державних гарантій. Загальний розмір недорахованої заробітної плати ОСОБА_3 за весь спірний період становить 29666 грн. /а.с.157-159/.

Суд приймає до уваги вказаний розрахунок, оскільки лише умовами тарифної частини Територіальної угоди було передбачено відповідні формули розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), в той час, як інші документи (Регіональна угода, Галузева угода) такої формули не містили, а тому підлягає до стягнення сума недонарахованої позивачу заробітної плати за період з червня 2012р. по грудень 2015р. - 29666 грн., а за решту періоду підприємство дотримувалося усіх державних гарантій.

За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача необхідно стягнути 29666 грн. невиплаченої заробітної плати, що присуджені йому без врахування утримання податків та інших обов»язкових платежів.

ОСОБА_4 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, повязані з розглядом справи.

Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

ОСОБА_4 з договору про надання правової допомоги від 17.11.2017 року, ордера серії ЛВ №067349 на надання правової допомоги від 30.01.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №3 про сплату коштів від 23.02.2018 року, долучених до матеріалів справи, позивач уклав з адвокатом ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги та здійснив оплату такої у розмірі 3000 грн. /а.с.10,12, 20, 209/.

Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

ОСОБА_4 ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 29666 /двадцять дев»ять тисяч шістсот шістдесят шість/ грн. 00 коп. невиплаченої заробітної плати, що присуджені йому без врахування утримання податків та інших обов»язкових платежів.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в дохід держави 704, 80 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», , знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Д.Апостола, 1

Повне судове рішення складено - 25.10.2018 року.

Суддя: