Провадження № 22-ц/779/1/2018
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухваленого головуючим суддею Бородовським С.О. 09 лютого 2016 року в м. Івано-Франківську по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № IFIWGK00000194, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 200,00 доларів США строком до 19 березня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,20 % щомісяця від суми виданого кредиту.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконував, станом на 16 вересня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила - 17 933,67 доларів США, що еквівалентно 394 361,40 грн., банк просив позов задовольнити, стягнувши зазначену заборгованість з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 394 361,40 грн. заборгованості за кредитним договором, 5 915,42 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що докази, які свідчили б про надання банком йому коштів у розмірі 21 200 доларів США відсутні і вказані обставини ним не визнавалися, крім того, суд при вирішенні справи, посилався на розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, який відповідачем заперечувався.

Судом не було встановлено часу виникнення заборгованості, періоду її обрахування та щомісячного платежу, однак суд посилався на відсутність з боку апелянта обґрунтованого розрахунку на заперечення позову, поклавши на нього таким чином, всупереч ст. 60 ЦПК України факт доведення обставин, які повинен доводити позивач.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо умов надання йому кредиту та визначеного графіку черговості його погашення.

В доданих до позовної заяви документах є тільки ксерокопія кредитного договору та розрахунок заборгованості, інші документи стосуються діяльності банку і не мають безпосереднього відношення щодо підтвердження обставин позову, а видозмінена ксерокопія кредитного договору не відповідала його оригіналу.

Вважає, що оскільки він сплачував кредит, то відповідні відомості про стан погашення кредиту повинні були зберігатися при кредитній справі, яка оформляється банком. Також у кредитній справі містяться дані про видачу кредиту та форму вручення коштів, періоди прострочки, відомості про зміну відсоткової ставки, щомісячні платежі, розрахунки пені та штрафних санкцій, тобто кредитна справа є основним письмовим доказом взаємовідносин сторін по виконанню кредитного договору, а тому він просив суд витребувати від ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінали матеріалів кредитної справи для ознайомлення та після ознайомлення призначити судово-економічну експертизу на предмет зясування фактів прострочення платежів, їх тривалості та обсягу нарахування коштів, однак суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання.

Вказує, що судом не було проведено попереднього судового засідання, крім того в мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення не вказано сум заборгованості з розбивкою по видах платежів та не зазначений період їх стягнення.

Зазначає, що за обсягом поданих до суду позивачем документів суд не мав підстав задовольняти позов. Більше того, представник позивача не зміг в судовому засіданні дати відповіді щодо часу видачі кредиту, періоду виникнення заборгованості, послідовності сплати, та інші, що унеможливлювало встановлення саме в одному судовому засіданні фактичних обставин по справі. Позивач не довів сукупності фактів, які є необхідними для правильного вирішення даного спору, а саме: умов надання кредиту та графіку його погашення, самого факту видачі коштів в кредит, моменту виникнення прострочки та періоду її обліку для нарахування платежів за кредитом, в тому числі і штрафних санкцій, та механізму здійснення такого нарахування. Пояснення представника позивача ґрунтувалися виключно на узагальнених висновках не підтверджених ані доказами, ані аргументованими доводами.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов»язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яку останній зобов»язаний сплати на користь банку.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Встановлено, що 19 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFIWGK00000194, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 200,00 доларів США на купівлю житла строком до 19 березня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,20 % щомісяця від суми виданого кредиту.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору щомісяця в період з «15» по «20» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 250,08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,08 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

При порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 2 ст. 1048 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором №IFIWGK00000194 від 19.03.2007 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_4 станом на 16 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 17 933,67 доларів США, що еквівалентно 394 361,40 грн., з яких: 16 514,56 доларів США загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом відсутній, 1 286,00 доларів США загальний залишок заборгованості за процентами, в тому числі залишок заборгованості за процентами нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 1092,23 дол. США, 84,80 доларів США заборгованість по комісії та 48,31 доларів США пеня (а.с.4-9).

Із вказаного розрахунку вбачається та не заперечується представником позивача, що підставою для звернення з позовом до суду про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором є фактично заборгованість за процентами.

Встановлено, що згідно п. 7.9 Кредитного договору невід»ємним додатком до договору є додаток №1- Графік погашення кредиту за кредитним договором, разом з тим, такий графік відсутній як у Банку так і відповідача ОСОБА_1

Відповідно до п.2.3 Кредитного договору - банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні коньюктури ринку грошових ресурсів в Україні, при цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № IFIWGK00000194 від 19.03.2007 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_4 вбачається, що з часу укладення договору процентна (поточна) ставка складала 10,08, а починаючи з 21.10.2008 року 13,20 (а.с.4,5), разом з тим інформація щодо підвищення відсоткової ставки за даним кредитним договором та надіслання зазначеного повідомлення відповідачу ОСОБА_4 у позивача відсутня.

Відповідно до висновку №7597 судово-економічної експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертизи, Волинське відділення від 20 жовтня 2017 року, проведеної на виконання ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.06.2016 року встановлено, що у зв»язку з тим, що в матеріалах справи відсутній графік погашення платежів із розмежуванням сум погашення основного боргу, відсотків, комісії по кредитному договору № IFIWGK00000194 від 19.03.2007 року, вказані обставини унеможливлюють документально обґрунтувати невчасне погашення позичальником ОСОБА_1 основного боргу, відсотків, комісії та визначити за який саме період, та яка сума прострочення виникла у позичальника в період обслуговування кредитних коштів, дати відповідь на питання «який період прострочення виник у позичальника по кредитному договору не надається можливим.

Експерт зазначив, що дослідженням наданих документів, станом на 16.09.2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком можливо документально підтвердити: по основному боргу (кредит) у сумі 16514,56 дол. США, по процентах у сумі 1286 дол. США за умови надання підтверджуючих документів щодо застосування Банком завищеної відсоткової ставки (13,20% річних), починаючи з 21.10.2008 року, по комісії (щомісячній) у сумі 84,80 дол. США.

Підтвердити суму пені за несвоєчасне виконання зобов»язань згідно представлених на дослідження документів не надається можливим у зв»язку з відсутністю графіка погашення платежів із розмежуванням сум погашення основного боргу, відсотків. комісії , тощо, унеможливлює обґрунтувати невчасне виконання зобов»язань позичальником ОСОБА_1 по Кредитному договору. (а.с. 236-242).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не представлено належних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно виконував зобов»язання за Кредитним договором № IFIWGK00000194 від 19.03.2007 року, а відтак вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове стягнення заборгованості за даним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, є необґрунтованими.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної оцінки вищезазначеним обставинам та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 оплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2500 грн. та здійснив оплату за проведення судово-економічної експертизи у сумі 13 372, 40 грн., то вказані судові витрати слід стягнути на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2016 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № IFIWGK00000194 від 19.03.2007 року у сумі 17933,67 дол. США - відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2500 грн. та витрати по оплаті за проведення судово-економічної експертизи у сумі 13 372, 40 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2018 року.