ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №592/8750/17

Номер провадження 22-ц/788/1848/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Об'єднана первинна організація профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1, Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 серпня 2018 року, в складі судді Бичкова І.Г., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що розпорядженнями відповідача від 30 вересня 2015 року № 01/06-11; 28 жовтня 2015 року № 01/06-13; 25 листопада 2015 року № 01/06-14; 28 грудня 2015 року № 01/06-15; 27 січня 2016 року № 01/06-01; 24 лютого 2016 року № 01/06/02; 30 березня 2016 року № 01/06-03; 27 квітня 2016 року № 01/06-06; 25 травня 2016 року № 01/06-07; 29 червня 2016 року № 01/06-08; 27 липня 2016 року № 01/06-10; 31 серпня 2016 року № 01/06-11; 28 вересня 2016 року № 01/06-12; 26 жовтня 2016 року № 01/06-14; 30 листопада 2016 року № 01/06-15; 16 грудня 2016 року № 01/06-16; 30 січня 2017 року № 01/06-01; 27 лютого 2017 року № 01/06-03; 29 березня 2017 року № 01/06-04 йому запроваджено простій з 30 вересня 2015 року по 28 квітня 2017 року.

Згідно з розпорядженням відповідача від 28 квітня 2017 року № 01/07-04 з 03 травня 2017 року по 10 травня 2017 року він перебував у щорічній відпустці.

Розпорядженням відповідача від 12 травня 2017 року № 01/06-07 йому на 12 травня 2017 року був запроваджений простій і в цей же день він був звільнений.

Вважає, що розпорядження відповідача про простій є незаконними, оскільки жодних заяв про початок простою чи його наявність він роботодавцю не подавав, а тому підстав для видання спірних розпоряджень у відповідача не було.

Просив визнати незаконними розпорядження відповідача від 30 вересня 2015 року № 01/06-11; 28 жовтня 2015 року № 01/06-13; 25 листопада 2015 року № 01/06-14; 28 грудня 2015 року № 01/06-15; 27 січня 2016 року № 01/06-01; 24 лютого 2016 року № 01/06/02; 30 березня 2016 року № 01/06-03; 27 квітня 2016 року № 01/06-06; 25 травня 2016 року № 01/06-07; 29 червня 2016 року № 01/06-08; 27 липня 2016 року № 01/06-10; 31 серпня 2016 року № 01/06-11; 28 вересня 2016 року № 01/06-12; 26 жовтня 2016 року № 01/06-14; 30 листопада 2016 року № 01/06-15; 16 грудня 2016 року № 01/06-16; 30 січня 2017 року № 01/06-01; 27 лютого 2017 року № 01/06-03; 29 березня 2017 року № 01/06-04; 12 травня 2017 року № 01/06-07.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження відповідача № 01/06-07 від 12 травня 2017 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено з підстав спливу позовної давності, передбаченої ст. 233 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не дав жодної оцінки його доводам, викладеним у клопотанні щодо не пропущення строку звернення з позовом до суду, оскільки порушення його прав з боку відповідача носило триваючий характер та припинилося його звільненням 12 травня 2017 року, а тому тримісячний строк для звернення до суду ним було додержано, що в свою чергу, не було спростовано відповідачем.

У доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що спірні розпорядження про продовження простою з 30 вересня 2015 року по 12 травня 2017 року є похідними від розпорядження про його запровадження від 29 грудня 2014 року № 01/06-25, яке рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2016 року визнано незаконним, а тому ці розпорядження про продовження простою також є незаконними, оскільки підстава для їх видання відпала.

Крім того, 14 березня 2018 року суд першої інстанції постановив ухвалу, якою частково задовольнив його клопотання про звільнення від сплати судового збору та відстрочив його сплату до ухвалення судового рішення у справі, чим порушив його права, оскільки норми ЦПК України передбачають розгляд клопотання в межах заявлених вимог про звільнення від сплати судового збору, а постановлення судом ухвали про відстрочення сплати судового збору було здійснено судом з власної ініціативи, про що він не просив у клопотанні.

В апеляційній скарзі Об'єднана первинна організація профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що члени профспілки товариства за консультаціями з питань трудового законодавства до профкому не зверталися, питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, саме тому робота в межах обов'язків позивача відсутня, про що і був складений відповідний акт, а згодом і розпорядження про запровадження простою. Жодної роботи позивачу керівником профспілки не доручалося. За весь період простою позивач на робочому місці в приміщенні профспілкової організації не з'являвся. Крім того, період простою був оплачений позивачу відповідно до вимог чинного законодавства, а тому жодних підстав для скасування розпоряджень на сьогодні не існує.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, представника Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» Єйсмонта Є.А., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, заперечували проти доводів апеляційних скарг своїх опонентів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» - залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 березня 2008 року працював в Об'єднаній первинній організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» за трудовим договором на посаді консультанта з правових питань, за умовами якого сторонами визначено робочий графік виконання обов'язків позивачем.

Позивача неодноразово звільняли із займаної посади з різних підстав, проте судовими рішеннями його поновлено на роботі.

Так, на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 з 15 травня 2014 року поновлено на роботі на посаді консультанта з правових питань (а.с. 102).

Розпорядженням Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» від 29 грудня 2014 року № 01/06-25, у зв'язку з наданням консультацій з питань трудового законодавства членам профспілки штатними працівниками профкому запроваджено для консультанта з правових питань простій, початок якого встановлено з 29 грудня 2014 року та заборонено консультанту з правових питань ОСОБА_1 до закінчення простою виходити на роботу та з'явитися на робочому місці 28 січня 2015 року (а.с. 45).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року у цивільній справі № 592/2991/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, визнання незаконними розпоряджень, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415 грн 52 коп.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» моральну шкоду в розмірі 100 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року скасовано в частині відмови в позові у спорі щодо простою і стягнення заробітної плати, компенсації та індексації і стягнення моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними розпорядження Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» від 29 грудня 2014 року № 01/06-25, від 28 січня 2015 року № 01/06-01, від 25 лютого 2015 року № 01/06-02, від 29 квітня 2015 року № 01/06-04, від 27 травня 2015 року № 01/06-06, від 21 серпня 2015 року № 01/06-07.

Зобов'язано Об'єднану первинну організацію профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» донарахувати ОСОБА_1 різницю зарплати до посадового окладу за період з 29 грудня 2014 року по 27 липня 2015 року, та з 21 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року та на ці суми заробітної плати нарахувати індексацію і компенсацію по 19 грудня 2016 року.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 88-90).

Розпорядженнями Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» від 30 вересня 2015 року № 01/06-11; 28 жовтня 2015 року № 01/06-13; 25 листопада 2015 року № 01/06-14; 28 грудня 2015 року № 01/06-15; 27 січня 2016 року № 01/06-01; 24 лютого 2016 року № 01/06/02; 30 березня 2016 року № 01/06-03; 27 квітня 2016 року № 01/06-06; 25 травня 2016 року № 01/06-07; 29 червня 2016 року № 01/06-08; 27 липня 2016 року № 01/06-10; 31 серпня 2016 року № 01/06-11; 28 вересня 2016 року № 01/06-12; 26 жовтня 2016 року № 01/06-14; 30 листопада 2016 року № 01/06-15; 16 грудня 2016 року № 01/06-16; 30 січня 2017 року № 01/06-01; 27 лютого 2017 року № 01/06-03; 29 березня 2017 року № 01/06-04 для консультанта з правових питань з 29 грудня 2014 року запроваджений простій у зв'язку з відсутністю роботи, ситуація не змінилася, у зв'язку з чим заборонено ОСОБА_1 виходити на роботу до закінчення простою та продовжено строк простою з кінцевою датою виходу на роботу 28 квітня 2017 року (а.с. 4-21).

Розпорядженням Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» від 28 квітня 2017 року № 01/07-04 консультанту з правових питань ОСОБА_1 надано щорічну відпустку з 03 травня 2017 року по 10 травня 2017 року на 8 календарних днів та вказано з'явитися на робочому місці 12 травня 2017 року (а.с. 22).

Розпорядженням відповідача від 12 травня 2017 року № 01/06-07 у зв'язку з відсутністю роботи консультанту з правових питань запроваджено простій на 12 травня 2017 року та заборонено знаходитись на робочому місці (а.с. 23).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 мотивоване тим, що одночасне запровадження простою розпорядженням відповідача № 01/06-07 від 12 травня 2017 року та звільнення позивача 12 травня 2017 року не узгоджуються з положеннями ст. ст. 34, 38-43-1, 113 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій його частині, суд виходив з того, що представником відповідача було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності для звернення за захистом трудових прав, а позивач у свою чергу не навів жодних переконливих доказів щодо поважності причин пропуску ним такого строку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неповного з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поняття «простій» законодавчо врегульовано в ст. 34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Виходячи з вказаної норми, простій може виникнути з вини роботодавця; з вини робітника; з причин, не залежних ані від робітника, ані від роботодавця.

Частиною другою статті 113 КЗпП України встановлено, що про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Як убачається з матеріалів справи, простій для консультанта з правових питань ОСОБА_1 був запроваджений на підставі акта відповідача та розпорядження від 29 грудня 2014 року № 01/06-25 у зв'язку з наданням консультацій з питань трудового законодавства членам профспілки, що входить до трудових обов'язків позивача, іншими штатними працівниками профкому.

Вказаний простій для ОСОБА_1 продовжувався щомісячним виданням відповідачем розпоряджень щодо простою консультанта з правових питань з кінцевою датою виходу його на роботу 28 квітня 2017 року, в яких чітко було зазначено, що ситуація не змінилася, було посилання на розпорядження від 29 грудня 2014 року про причини встановлення простою і тому простій був продовжений.

З вище викладеного слідує зробити висновок, що надання консультацій з питань трудового законодавства членам профспілки штатними працівниками профкому, про що зазначено у оспорюваних розпорядженнях відповідача, і з приводу чого і було встановлено простій для позивача з 29 грудня 2014 року, не можна вважати як відсутність організаційних або технічних умов для виконання трудових обов'язків ОСОБА_1, а тому не підпадає під поняття простій, зазначене у ч. 1 ст. 34 КЗпП України.

Простій не з вини працівника можливий лише за умови попередження працівника про простій, а ознайомлення з самим розпорядженням про простій не свідчить про те, що працівник попереджений про початок простою.

Крім того, ОСОБА_1 жодних заяв про наявність простою, як це передбачено ч. 2 ст. 113 КЗпП України, роботодавцю не подавав.

Таким чином, у відповідача не було підстав для встановлення простою для консультанта з правових питань ОСОБА_1

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що члени профспілки товариства за консультаціями з питань трудового законодавства до профкому не зверталися, питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, а тому і робота в межах обов'язків позивача відсутня, не є доказом того, що для позивача необхідно запроваджувати простій, адже простій розпорядженням від 29 грудня 2014 року був запроваджений відповідачем у зв'язку з покладенням виконання трудових обов'язків ОСОБА_1 на інших штатних працівників профкому, чим грубо порушено права позивача. Той факт, що за весь період простою позивач на робочому місці в приміщенні профспілкової організації не з'являвся спростовується тим, що у виданих відповідачем розпорядженнях чітко було зазначено про заборону ОСОБА_1 виходити на роботу до закінчення простою, який був встановлений послідуючим розпорядженням щодо простою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції передчасно відмовив позивачу у задоволенні позову про визнання розпоряджень щодо простою незаконними, крім розпорядження від 12 травня 2017 року № 01/06-07, пославшись на пропуск строку позовної давності.

Відповідно до роз'яснень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про застосування наслідків її спливу зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Таким чином, при вирішенні справи, суд не пересвідчився та в повній мірі не з'ясував, чи дійсно на підприємстві був запроваджений простій для позивача та чи були підстави для встановлення такого простою і чи порушено право позивача, як працівника.

Убачається, що простій був запроваджений для консультанта з правових питань ОСОБА_1 розпорядженням № 01/06-25 з 29 грудня 2014 року, який продовжувався щомісячними розпорядженнями про його продовження і тривав аж до його звільнення 12 травня 2017 року, тобто порушення його прав з боку відповідача носило триваючий характер, а тому тримісячний строк для звернення до суду ним було додержано. До того ж протягом всього періоду, з часу встановлення простою і до звільнення, він постійно звертався до суду з позовами про захист свого трудового права та, визначившись з обсягом позовних вимог, звернувся з цим позовом у передбачений трудовим законодавством трьохмісячний строк.

Крім того, ним було подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав, та вказано про причини пропуску строку, проте, суд не дав йому належної оцінки.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач не дотримався обов'язку, передбаченого ст. 141 КЗпП України неухильно додержуватися законодавства про працю, оскільки при запровадженні простою для консультанта з правових питань ОСОБА_1 були порушені вимоги ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 113 КЗпП України, що в свою чергу потягло порушення прав позивача.

Що стосується постановлення судом першої інстанції ухвали від 14 березня 2018 року про відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору, слід зазначити, що вказана ухвала не тягне за собою правових наслідків, оскільки в подальшому оскаржуваним рішенням суду з позивача не стягнений судовий збір за подання позову, а ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 вересня 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 останній взагалі був звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги з урахуванням його майнового стану.

Отже, висновки суду про часткове задоволення позову є помилковими, оскільки зроблені без всебічного, повного і об'єктивного дослідження фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені процессуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині відмови у задоволення позову ОСОБА_1, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення необхідно залишити без змін, так як не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних меркувань.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 960 грн за апеляційний перегляд справи.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, вона є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) і тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а апеляційну скаргу Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 серпня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволення позову ОСОБА_1 та прийняти постанову.

Визнати незаконними розпорядження Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» від 30 вересня 2015 року № 01/06-11; 28 жовтня 2015 року № 01/06-13; 25 листопада 2015 року № 01/06-14; 28 грудня 2015 року № 01/06-15; 27 січня 2016 року № 01/06-01; 24 лютого 2016 року № 01/06/02; 30 березня 2016 року № 01/06-03; 27 квітня 2016 року № 01/06-06; 25 травня 2016 року № 01/06-07; 29 червня 2016 року № 01/06-08; 27 липня 2016 року № 01/06-10; 31 серпня 2016 року № 01/06-11; 28 вересня 2016 року № 01/06-12; 26 жовтня 2016 року № 01/06-14; 30 листопада 2016 року № 01/06-15; 16 грудня 2016 року № 01/06-16; 30 січня 2017 року № 01/06-01; 27 лютого 2017 року № 01/06-03; 29 березня 2017 року № 01/06-04, якими запроваджено простій для консультанта з правових питань ОСОБА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 960 грн за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженю не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.С. Ткачук