Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1849/2008

провадження № 61-15691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2018 року у складі судді Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним та виконаним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2008 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1000 га, за ціною 3 000 грн 00 коп.

Укладений між сторонами договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений з вини ОСОБА_2, оскільки він не надав витяг з Реєстру права власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати дійсним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна і визнати право власності.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2008 року у склад судді Надворної О. С. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним та виконаним укладений 10 вересня 2008 року договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначену земельну ділянку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу і відбулося повне виконання умов цього договору, однак відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, а тому такий договір має бути визнаний дійсним у судовому порядку.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року у складі судді Галянчук Н. М. відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2008 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник пропустив трирічний строк, протягом якого особа має право подати заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, у зв'язку із чим відповідно до частини першої статті 362 ЦПК України суд відмовив у відкритті провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року у складі колегії суддів: Бондаря М. С., Подліянової Г. С., Дашковської О. В., апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що нормами чинного процесуального законодавства України не передбачено відкриття провадження про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, яке набрало законної сили більше, ніж три роки тому.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним та виконаним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4 не брала участі у справі та не надала доказів того, що оскаржуване судове рішення встановлює, змінює або припиняє її права, свободи та обов'язки. У зв'язку із цим, застосувавши згідно із частиною дев'ятою статті 10 ЦПК України аналогію закону, на підставі статті 358, пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України суд відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційної скарги, дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, залишив поза увагою те, що ОСОБА_3 є дружиною відповідача у справі - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Фактично вона є спадкоємцем першої черги, була зареєстрована та проживала разом із ОСОБА_2 на день його смерті у будинку АДРЕСА_1, а тому подала апеляційну скаргу як правонаступник відповідача у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Вільнянського районного суду Запорізької області.

У травні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначала, що спірна земельна ділянка не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому при ухваленні оскаржуваного нею судового рішення права та законні інтереси ОСОБА_3 не порушено. Тому суд апеляційної інстанції правомірно відмовив ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, для того, щоб скористатися захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 зазначала, що вказане рішення суду першої інстанції безпосередньо порушує її майнові права.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про відмову у відкритті апеляційного провадження, з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, належної оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не надав.

Зважаючи на те, що при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги суддя-доповідач не вправі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість скарги, у прийнятті апеляційної скарги не може бути відмовлено у зв'язку із тим, що вона не порушує прав та інтересів особи, яка не брала участі у справі, але подала скаргу.

Таким чином, для правильного вирішення цієї справи, з урахуванням зазначених обставин, слід дати належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Крім того, частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов'язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд на вказані положення цивільного процесуального законодавства України уваги не звернув та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Отже, нормами статті 358 ЦПК України не передбачена така підстава для відмови у відкритті апеляційного провадження як те, що особа не брала участі у справі та нею не надано доказів того, що оскаржуваним судовим рішенням порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Посилання апеляційного суду на застосування аналогії закону (частина 9 статті 10 ЦПК України) безпідставне, оскільки аналогія закону застосовується, якщо спірні відносини не врегульовані законом. Натомість спірне процесуальне питання чітко визначено законом, а саме у пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України, про яку зазначалось вище.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк