Провадження №22-ц/772/196/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач :Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуСправа № 130/1245/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Медяного В.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_3 Вінницької області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Вінницької області, Жмеринської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди,

Рішення ухвалила суддя Сенько Л.Ю.

Рішення ухвалено о 10.22 год. у м. Жмеринці Вінницької області

Повний текст рішення складено дата невідома,

В с т а н о в и в:

6 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України і Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн., завданої йому відповідачем відписками на його скарги та відсутністю будь-якого контролю з боку прокуратури за слідчим Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 червня 2017 року задоволено заяву позивача. Позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_2СМ. до Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору прокуратуру Вінницької області.

13 липня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву, якою уточнив позовні вимоги, виклав їх наступним чином: «Про стягнення моральної шкоди з Держави Україна, завданої позивачу посадовою особою цієї держави керівником Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5

11 вересня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про доповнення позовних вимог, виклавши вимоги в такій редакції: «Визнати безпідставними та неправомірними відповіді осіб Держави Україна, наданих йому на підставі Закону України «Про звернення громадян» по його заявах виключно за період з 26.12.2016 року по 25.04.2017 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 9 жовтня 2017 року за заявою позивача до участі у справі співвідповідачами залучено Жмеринську місцеву прокуратуру і ОСОБА_3 Вінницької області.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити його вимоги.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним, оскільки суд не повно зясував обставину, що він покинув залу судового засідання.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Вінницької області апеляційну скаргу не визнала, просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Представники відповідачів ОСОБА_6 місцевої прокуратури і Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися і не надали письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що 12 серпня 2016 року по заяві позивача ОСОБА_2 прокуратурою порушено кримінальне провадження за ст. 162 КК України.

У березні 2017 року слідчий СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області повторно закрив своєю постановою провадження у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на постанову від 17 березня 2017 року слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про закриття провадження у кримінальному провадженні № 0000021 від 12 серпня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 162 КК України.

Скасовано постанову від 17.03.2017року слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про закриття провадження у кримінальному провадженні № 0000021 віл 12 серпня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України (а. с. 5).

Позивач двічі 28.12.2016 року і 20.02.2017 року (а. с. 6, 7) звертався до прокурора Жмеринської місцевої прокуратури із скаргою на бездіяльність слідчого Майченка А.М. і прокурорів місцевої прокуратури, які здійснюють контроль за діями цього слідчого. На ці звернення він отримав дві відповіді за підписом керівника Жмеринської місцевої прокуратури про те, що хід досудового розслідування перебуває на контролі Жмеринської місцевої прокуратури, по справі триває досудове розслідування, проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії з метою встановлення всіх обставин справи, забезпечення всебічного, повного і неупередженого досудового розслідування; процесуальним керівником в порядку ст. 36 КПК України слідчому надано письмові вказівки щодо проведення слідчих дій (а. с. 8, 9).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України надав розяснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди у постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 цієї постанови розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови).

Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до частини 1, 2, 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, шкода, завдана іншими незаконними діями або бездіяльністю чи незаконними рішеннями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що містять у статтях 1173, 1174 ЦК України.

Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За правилами статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 17 березня 2017 року про закриття провадження у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України.

Постанову від 17 березня 2017 року скасовано як незаконну.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року при розгляді цивільної справи № 6-440цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що за відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, діють правила частини 6 цієї статті така шкоди відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність слідчого в частині невиконання своїх службових обовязків.

З урахуванням таких розяснень шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді встановлена протиправна бездіяльність саме слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, а не органу прокуратури, до якої відповідач заявив свої вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що судовим рішенням слідчого судді встановлена протиправна бездіяльність слідчого, чим спричинена йому моральна шкоди, проте позов не містить обґрунтування в тому, що позивачу спричинена моральна шкода саме протиправними діями чи рішеннями органу прокуратури.

Оскільки протиправна бездіяльність органу прокуратури, до якої позивач заявив вимоги, визначив її відповідачем, судовим рішенням не встановлена, тому відсутні підстави для відшкодування державою шкоди.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди є правильним.

Також є вірним висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання безпідставними та неправомірними відповіді посадових осіб держави Україна, наданих позивачу на підставі Закону України «Про звернення громадян» по його заявах виключно за період з 26.12.2016 року по 25.04.2017 року, з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає бездіяльність осіб і яких саме посадових осіб держави Україна, та відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України (2004 року) не зазначено і не надано належних, допустимих та достовірних доказів, визначених статтями 57-66 ЦПК України (2004 року) на підтвердження такої бездіяльності не визначених позивачем посадових осіб.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції з'ясував у достатньому обсязі характер спірних правовідносин та визначився з нормою права, яка підлягає застосуванню, а тому прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга позивача не містить обґрунтованих доводів, які б свідчили про незаконність рішення суду, тому не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: О.Ю. Береговий

ОСОБА_8

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2018 року

Згідно з оригіналом

Суддя: М.В. Матківська