Провадження № 22-ц/802/24/18 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Киці С. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 та апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.06.2008 між ПАТ (АКІБ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами № 1 від 20.02.2009, № 2 від 31.03.2010 на суму 49 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з терміном повернення кредиту не пізніше 09.06.2023. На забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 перед банком, банком було укладено договір поруки № 0/1 від 09.06.008 з ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості за вказаним договором не виконав і станом на 24.10.2016 загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 28537,22 доларів США та пені у розмірі 5356 грн. 84 коп., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ «УкрСиббанк», а також судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 09.06.2008 року в розмірі 28 537 (двадцять вісім тисяч п'ятсот тридцять сім) доларів США 22 центів та пені 5 356 (п'ять тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 84 коп. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в розмірі 11 065 (одинадцять тисяч шістдесят п'ять) грн. 53 коп. по 5 532 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 77 коп. з кожного.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 подали окремі апеляційні скарги, в яких вказують, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки додатковою угодою № 2 від 31.03.2010 до договору кредиту станом на дату укладення додаткової угоди № 2 розмір заборгованості визначено в гривнях в сумі 47025,00 гривень, а щомісячні платежі становлять 275 гривень, а тому особи, які подали апеляційні скарги вважають, що відповідач ОСОБА_1 достроково виконав зобов'язання перед банком в повному обсязі. Крім того, в апеляційних скаргах вказано, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, так як в порушення п.п. 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд не розпочав провадження у справі з стадії підготовчого судового засідання про що 29.01.2018 просили відповідачі.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому вказує, що додатковою угодою № 2 від 31.03.2010 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.06.2008 змінено лише строк сплати процентів, а не валюту зобов'язання. В додатковій угоді № 2 працівником банку допущено помилку, яка не впливає на валюту зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги відповідачів слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання згідно договору, а тому є всі підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості по кредитному договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.06.2008 року між ПАТ (АКІБ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами № 1 від 20.02.2009 року, № 2 від 31.03.2010 року на суму 49 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з терміном повернення кредиту не пізніше 09.06.2023 року (а.с. 19-30, 31-35, 36-40).

На забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1, банком було укладено договір поруки № 0/1 від 09.06.008 року з ОСОБА_2 (а.с. 41-42).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банком надано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на 24.10.2016 по договору № 0 від 09.06.2008. Так, сума заборгованості за кредитом становить 27773,07 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 712734,80 гривень, за відсотками - 764,15 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 19610,23 гривень, всього 28537,22 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 732345,03 гривень, а також пені 5356,84 грн. (а.с. 49-54).

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами розмір заборгованості перед банком про стягнення якої просить позивач.

Відповідно до п. 1.1. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 09.06.2008 банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 49500,00 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот доларів США), що дорівнює еквіваленту 240174,00 (двісті сорок тисяч сто сімдесят чотири гривні 00 коп.) за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2010 змінено строк сплати процентів, зміни в п. 1.1. договору в якому визначено валюту зобов'язання не вносились (а.с. 36-40).

Матеріали справи не містять доказів того, що сторонами було змінено валюту зобов'язання, тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційних скарг в цій частині.

З матеріалів справи вбчається, що банк 09.09.2016 звертався з вимогами до відповідачів про погашення заборгованості по кредиту, яка існувала на час пред'явлення вимоги, а у випадку невиконання цього у вказані в вимозі строки - про дострокове виконання всіх зобов'язань по договору (а.с. 43, 44, 45, 46, 47, 48), а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційних скарг про відсутність підстав для дострокового стягнення коштів.

Що стосується твердження відповідачів в апеляційних скаргах про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме того, що в порушення п.п. 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд не розпочав провадження у справі з стадії підготовчого судового засідання про що 29.01.2018 просили відповідачі, то п.п. 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України не передбачає, що розгляд справи має розпочинатись спочатку, як те передбачено п.п. 4 п. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України для суду касаційної інстанції, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені доводи апеляційних скарг відповідачів, оскільки вони не ґрунтуються на нормах закону, а є власним тлумаченням відповідачів вказаної норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами суду апеляційної інстанції від 13.09.2018 та від 26.09.2018 задоволено заяви відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно та відстрочено до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції сплату судового збору у розмірі 16598,30 грн. з кожного за подання окремих апеляційних скарг, якими кожен з відповідачів оскаржує рішення суду першої інстанції вцілому (а.с. 211, 224), а тому стягненню з кожного відповідача підлягає судовий збір у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави 16598,30 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім гривень 30 копійок) судового збору.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) в дохід держави 16598,30 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім гривень 30 копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2018 року.

Головуючий

Судді