КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/568/2018
У Х В А Л А

26 жовтня 2018 року місто Київ

Справа № 756/9860/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 5 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Андрійчук Т.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 5 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № б/н у сумі 14066 грн. 82 коп., що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 1991 грн.33 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10929 грн.45 коп., штрафу за неналежне виконання зобов'язань за договором у сумі 1146 грн.04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що встановлені судом обставини суперечать фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначила про те, що вирішуючи даний спір, суд не встановив граничний строк дії картки, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні пам'ятка клієнта, яка є складовою частиною укладеного договору про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, та, власне, і сама картка. У рішенні суд не вказав, на підставі якого доказу встановлено, що строк дії картки № НОМЕР_1 визначено березень 2015 року. Крім того, вважала, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки умови не містять підпису позичальника та не встановлюють наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальника, підписуючи заяву-анкету.

Також вказала на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатись договором в розумінні положень ст.626 ЦК України, оскільки вона не має відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема у заяві відсутні відомості про зобов'язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розміру кредиту та умови кредитування, зобов'язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, не вказано суму ліміту кредитування. Зміст зазначеної Анкети-заяви зводиться до того, що відповідачка лише висловила бажання на отримання кредиту та/чи кредитної картки, що не може вважатись обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору.

Ухвалою Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року справу № 754/13763/15-ц з подібних правовідносин передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення питання про відступлення від правової позиції, висловленої Верховним Судом України.

Передаючи справу № 754/13763/15-ц на розгляд ВеликоїПалати, Верховний Суд посилався на різні правові висновки, що містяться в постановах Верховного Суду України, висловлених у справах №6-144цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, №6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, №6-698цс15 від 10 червня 2015 року, №6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року, 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року.

Крім цього, зазначав про практику Верховного Суду, в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема у постановах від 25 січня 29018 року у справі №212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі №734/1905/16-ц (провадження №61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі №554/2254/16-ц (провадження №61-19530св18), від 4 липня 2018 у справі № 438/489/16-ц (провадження №61-3365св18), так і колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема у постановах: від 29 січня 2018 року у справі №229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 7 лютого 2018 року у справі №751/5977/17 (провадження №61-560св17).

Колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшення строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинамибанки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Таким чином, оскільки наведений вище правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, тому колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

За таких обставин суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до розгляду справи № 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 252 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - зупинити до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №754/13763/15-ц .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус