Провадження № 2/219/773/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2018

23 жовтня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Шкурат К.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації та проживання якого: 84522, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Сіверськ, вул. Покровська, буд. 13, в особі представника адвоката ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: 84522, АДРЕСА_1, а фактично проживає за адресою: 84182, АДРЕСА_2, у якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 42599,50 гривень та судовий збір у сумі 640 гривень.

В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 07 вересня 2012 року, з позивача та відповідача солідарно стягнуто на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» суму заборгованості в розмірі 77252,46 гривень, проценти 27508,18 гривень, штраф 3905,68 гривень, а всього 108666,32 гривень. На виконання вказаного рішення Структурним підрозділом «Словянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі за текстом СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця») із заробітної плати позивача на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» утримано грошові кошти в сумі, яка станом на 11 жовтня 2017 року дорівнювала 85199,20 гривень, у звязку з чим вважає, що позивач, який виконав солідарний обовязок у сумі 85199,20 гривень, відповідно до положень ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) має право на стягнення з відповідача рівної частки вказаної суми, що дорівнює 85199,20 гривень / 2 = 42599,50 гривень, з огляду на що звернувся до суду з зазначеною позовною заявою.

02 травня 2018 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, якою позовні вимоги збільшені в частині стягнення з відповідача 55029,27 гривень, оскільки станом на день подачі уточненої позовної заяви із заробітної плати позивача утримано грошові кошти в сумі 110058,53 гривень (а.с. 68).

Також 22 травня 2018 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, якою позовні вимоги збільшені в частині стягнення з відповідача 57422,31 гривень, оскільки станом на день подачі уточненої позовної заяви із заробітної плати позивача утримано грошові кошти в сумі 114844,62 гривень, з яких: 26,10 гривень за проведення виконавчих дій; 10920,97 гривень виконавчий збір; 103897,55 гривень борг (а.с. 77).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві (первинній та уточнених). Додатково представник позивача пояснив, що станом на 23 жовтня 2018 року позивачем заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з нього та ОСОБА_4, погашена у повному обсязі, що ніким із сторін не оскаржується, а в минулому судовому засіданні відповідач не заперечувала щодо стягнення з неї половини заборгованості, заперечуючи, при цьому лише щодо стягнення виконавчого збору та витрат за проведення виконавчих дій. При цьому, зауважив щодо того, що судом під час ухвалення рішення по справі не може бути прийнятий у якості доказу розрахунок, наданий відповідачем та її представником на адресу суду, оскільки він поданий з порушенням встановленого Цивільним процесуальним кодексом України (далі за текстом ЦПК України) порядку (копія доказу не надіслана та не надана позивачу та його представнику).

Позивач у судовому засіданні також позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що з відповідачем кредит у ПАТ «ВіЕйБі» банк вони отримували, перебуваючи у шлюбі, на родинні потреби. Також підтвердив, що ОСОБА_4 добровільно сплачувалась заборгованість за кредитом, однак після розлучення сторін, яке мало місце у 2010 році, відповідач перестала сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивач умисно приховав від суду той факт, що під час перебування сторін у шлюбі відповідачем одноособово сплачувалась заборгованість за кредитом до ухвалення судом рішення у 2012 році. З огляду на викладене, банк не мав до ОСОБА_4 ніяких претензій, а тому і не подавав до виконавчої служби виконавчий лист. Таким чином, вважає, що якщо з відповідача і стягувати частину сплаченої позивачем заборгованості, то з урахуванням сплачених нею за період з 2008 року по 2010 рік грошових коштів в розмірі 33289,41 гривень / 2 = 16644,705 копійок, при цьому, стягненню з ОСОБА_4 не підлягають суми за проведення виконавчих дій, а також виконавчий збір, оскільки вони персоніфіковані особисто під позивача по виконавчому провадженню, відкритому відносно нього, а тому погашати вказані витрати повинен ОСОБА_1 Вказане відображене у наданому нею під час судового засідання, яке відбулось 21 серпня 2018 року, розрахунку та доданих до нього копіях квитанцій, які вона суд просить прийняти у якості доказу під час ухвалення рішення по справі. Також зазначила, що представнику позивача ніхто не заважав реалізувати надане йому право на ознайомлення з матеріалами справи та ознайомитись з наданими нею та відповідачем розрахунком та доданими до нього копіями документів, а тому його твердження щодо відхилення судом зазначених доказів є безпідставними.

Відповідач до судового засідання не зявилась за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: шляхом направлення судової повістки за адресою її фактичного проживання, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи, що повідомлений належним чином відповідач до судового засідання не зявився та причин своєї неявки не повідомив, а його явка обовязковою судом не визнана, з огляду на те, що до судового засідання зявився його представник, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_4

Крім того, відповідач не скористалась своїм правом, наданим ст.ст. 178, 191 ЦПК України, та не надала суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можна доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, у строк, визначений ухвалою суду від 18 січня 2018 року, про поважність причин ненадання відзиву на позов не повідомила.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2012 року, яке 07 вересня 2012 року набрало законної сили, позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, у звязку з чим підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 77252,46 гривень, не сплачені проценти за користування кредитом у сумі 27508,18 гривень, штраф 3905,68 гривень, а всього 108666,32 гривень, а також судовий збір в сумі 543,33 гривень з кожного (а.с. 8).

З копії постанови про звернення стягнення на зарплату боржника від 02 вересня 2014 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6, вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-0503-1487-12 від 20 грудня 2012 року постановлено про стягнення з зарплати ОСОБА_1 по 20% щомісяця на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» суми боргу у розмірі 109209,65 гривень, виконавчий збір у розмірах: 10920,97 гривень, по 10% від належної до стягнення суми боргу та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 26,10 гривень на користь ВДВС Артемівського МРУЮ (а.с. 10).

Зазначену постанову державним виконавцем направлено на адресу головного бухгалтера Локомотивного ДЕПО Словянськ «ДП «Донецьк Залізниця» 02 вересня 2014 року за вих. № 34710, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії супровідного листа (а.с. 9).

При цьому, обставини щодо розірвання 14 квітня 2010 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 і подальшої зміни відповідачем прізвища на ОСОБА_4, а також, що отримані внаслідок укладення 25 квітня 2008 року кредитного договору відповідачем кошти витрачені на потреби сімї (придбання житла для проживання дітей сторін), ніким із сторін не заперечувались, а тому у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Так, за період з липня 2014 року по червень 2018 року з позивача на підставі постанови № 34910 від 02 вересня 2014 року утримано та перераховано грошові кошти загальною сумою 120156,72 гривень, що вбачається з наявних в матеріалах справи: копії звіту про здійснені відрахування та виплати № 102 від 11 жовтня 2017 року, сформованого головним бухгалтером СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 (а.с. 11); копії довідки № 102 від 11 жовтня 2017 року, виданої заступником головного бухгалтера СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_8 та бухгалтером СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_9 (а.с. 12); копії звіту про здійснені відрахування та виплати № 112 від 16 квітня 2018 року, сформованого головним бухгалтером СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 (а.с. 69); копії звіту про здійснені відрахування та виплати № 113 від 14 травня 2018 року, сформованого головним бухгалтером СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 (а.с. 78); копії довідки № 112 від 14 травня 2018 року, виданої в.о. головного бухгалтера СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_10 та бухгалтером СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_9 (а.с. 79); звіту про здійснені відрахування та виплати № 123 від 24 вересня 2018 року, сформованого головним бухгалтером СП «Словянське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_7 (а.с. 192).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що заборгованість за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2012 року перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» позивачем погашена у повному обсязі.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено принцип обовязковості виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може, у тому числі, забезпечуватися порукою.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

У відповідності до ч. 1 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином на підставі кредитного договору № 257ЗН/08-9 від 25 квітня 2008 року, додаткового договору до нього № 257ЗН/08-9 від 21 вересня 2009 року та договору поруки від 25 квітня 2008 року відповідач та позивач були солідарними боржниками перед Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» щодо виконання відповідачем кредитних зобовязань за кредитним договором № 257ЗН/08-9 від 25 квітня 2008 року, що встановлено рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2012 року, яке 07 вересня 2012 року набрало законної сили, а тому вказані обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки ОСОБА_1 повністю виконав кредитні зобовязання відповідача за кредитним договором № 257ЗН/08-9 від 25 квітня 2008 року, йому на підставі положень ст.ст. 544, 556 ЦК України перейшло право регресної вимоги до відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки є усі правові та фактичні підстави для стягнення з відповідача в регресному порядку на користь позивача грошових коштів у розмірі 57422,31 гривень, що є половиною суми боргу, стягнутої з позивача на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2012 року. Розмір вказаної суми судом визначений з урахуванням останніх уточнень позовної заяви, які надійшли до суду 22 травня 2018 року.

При цьому, аргументи, викладені представником відповідача під час розгляду справи, що відповідачем за період часу з 2008 року по 2010 рік сплачувалась заборгованість за кредитним договором № 257ЗН/08-9 від 25 квітня 2008 року, а тому, якщо з відповідача і стягувати частину сплаченої позивачем заборгованості, то з урахуванням сплачених нею за період з 2008 року по 2010 рік грошових коштів в розмірі 33289,41 гривень / 2 = 16644,705 копійок, не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому є необґрунтованим, оскільки вказані грошові кошти були сплачені відповідачем до ухвалення 27 серпня 2012 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області рішення по справі № 0503/1906/2012 про стягнення з позивача та відповідача на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором. Також з наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення (а.с. 8) вбачається, що воно відповідачем не оскаржувалось, та під час його ухвалення ОСОБА_4 (на той час ОСОБА_1) С.В. позовні вимоги були визнані у повному обсязі. Зустрічного позову заявлено не було.

Таким чином, на підставі викладених вище мотивів, а також з підстав порушення встановленого пунктом 9 статті 83 ЦПК України порядку подання вказаних доказів (їх копії не надіслані або не надані іншим учасникам справи), при ухваленні даного рішення суд відхиляє надані відповідачем та її представником у судовому засіданні 21 серпня 2018 року докази, а саме: розрахунок (а.с. 142); копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 322483 (а.с. 143); копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 012112 (а.с. 144); копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-Но № 181793; копію фіскального чека від 17 серпня 2018 року (а.с. 146); копії квитанцій (а.с. 147-163), а також надані представником відповідача 23 жовтня 2018 року копію рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2013 року (а.с. 186-189) та скріншоти (а.с. 189, 190, 191).

Також під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження аргумент представника відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 суми за проведення виконавчих дій та виконавчого збору через їх персоніфікацію особисто під позивача по виконавчому провадженню, відкритому відносно нього, та які, відповідно, погашати повинен ОСОБА_1, з наступних підстав.

Так, з дослідженої судом копії постанови про звернення стягнення на зарплату боржника від 02 вересня 2014 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6, вбачається, що державним виконавцем виконавчий збір розраховано від загальної суми заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (10% від належної до стягнення суми боргу).

Враховуючи викладене, а також те, що рішення суду не виконувалось відповідачем у добровільному (останню суму заборгованості сплатила у 2010 року) чи примусовому (відсутність відкритого відносно неї виконавчого провадження) порядку, про що вона зазначила у судовому засіданні, яке відбулось 21 серпня 2018 року, суд вважає обґрунтованою та законною вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 половини витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору, які справлялись ним за примусове виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2012 року органами державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1) грошову суму в розмірі 57422 (пятдесят сім тисяч чотириста двадцять дві тисячі) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1), (місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3);

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_2), місце реєстрації: Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Енергетиків, 33/42, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4).

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Суддя: Н.М.Фролова