Справа № 572/2504/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сарни цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Сарненського районного суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 19650 грн. суми позики (3000грн. +16650 грн. вартість 600 доларів США); 249 грн. 75 коп. 3% за час прострочення 6 місяців; 704 грн. 80 коп. сплачених судових витрат; 700 грн. витрат за надання правової допомоги при складанні позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що 19.03.2018 року ОСОБА_3 взяв в неї в борг 3000 грн. та 600 доларів США, про що власноручно написав розписку, згідно якої строк повернення боргу 30.03.2018 року. Однак, у вказаний в розписці строк борг не повернув, на попередження не реагував, що стало підставою звернення до суду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_3 отримав копію ухвали про відкриття провадження з доданими до неї документами 11.09.2018 року.

Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 19.03.2018 року грошові кошти в сумі 3000 грн. та 600 доларів, що підтверджується долученою до матеріалів справи борговою розпискою.

Вказаним договором встановлений строк повернення позики, а саме в термін до 30.03.2018 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Згідно правового висновку про застосування ст.ст. 1046,1047 ЦК України який міститься в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, надану розписку належним та допустимим доказом.

Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Проте, відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобовязання перед позивачем за згаданим договором позики від 19.03.2018 року щодо повернення суми позики.

Позивач надала суду докази стосовно того, що вона надсилала 06.06.2018 року ОСОБА_3 попередження про добровільну сплату боргу, що підтверджується квитанцією РД ПАТ «Укрпошта» про відправку рекомендованого листа.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення виконання договору позики, а тому вона підлягає стягненню з відповідача (19650грн.*3% річних =499,50/12=41,62грн.*6міс=249грн.75коп).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 700 грн. суд враховує, що на підтвердження вказаних витрат позивачем надано: довідку адвоката ОСОБА_4, про те, що вартість наданих нею послуг становить 700грн..

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, позивачем в супереч п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України не було надано договору про надання правничої допомоги та акту виконаних робіт. Тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог.

Позивачем згідно квитанції від 28.08.2018 року було сплачено судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 704 грн. 80 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 192, 533, 640, 1043, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст..76,77, 81, 82, 178, 263, 279, 280-289 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії СР №205945, виданий 12.06.1997 року Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки смт. Степань, вул.. Київська,1, Сарненського району, Рівненської області 19899 (девятнадцять тисяч вісімсот девяносто девять ) грн. боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 700 (сімсот) грн. витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя .