Справа № 520/5081/17
Провадження № 2/520/2693/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Кирикової О.О.,

представника позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державного реєстратора ОСОБА_4, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 03.05.2017 року звернулась ОСОБА_2 з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 28487081 від 27.02.2016 року, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 щодо реєстрації за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 19.06.1999 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, р/н 3-2708 права власності на 1/3 частину домоволодіння №84 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі у складі: житлового будинку А, загальною площею 62 кв.м, житловою 17,5 кв.м.; сараю Б; сараю В; навісу Г; огорожі 1-3; мостіння І; теплиці ІІ. Згідно зміненої позовної заяви від 01.11.2017 року, позивач визначилась із колом співвідповідачів не змінюючи по суті позовні вимоги (т. 1 а/с 181).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при державної реєстрації до складу загальної площі будинку були включені самочинно збудовані споруди а також самочинно переобладнане в жилу кімнату приміщення коридору.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримуючи позовні вимоги наполягали на тому, що спірні споруди були збудовані позивачкою вже після смерті 01.12.1996 року ОСОБА_6, а тому дані споруди та переобладнання не можуть входити до складу спадщини, та і взагалі є самочинно збудованими, тому не могли бути включені до складу приміщень і споруд які належать ОСОБА_3 Також свою позицію позивач та її представник виклали у поясненнях на відзив від 19.04.2018 року ( т. 1 а/с 224).

Відповідач ОСОБА_3 не погоджуючись із позовними вимогами обґрунтовує свої заперечення тим, що дані споруди були збудовані при житті його батька ОСОБА_6 до 1992 року, у відповідності до законодавства України підлягають спрощеної реєстрації, відображені у Технічному паспорту виготовленому Одеському КП « МБТІ та РОН» 08.09.1999 року, а тому у державного реєстратора були всі законні підстави для реєстрації права власності за відповідачем 1/3 части домоволодіння саме у такому складі приміщень і споруд. Свою позицію відповідач виклав у запереченнях від 14.09.2017 року (т. 1 а/с 82), доповненнях до заперечень від 31.10.2017 року (т.1 а/с 166) та від 25.01.2018 року ( а/с 192), запереченнях у відповіді на відзив від 25.05.2018 року (т.1 а/с 11) та поясненнях в якості свідка 10.10.2018 року.

У відзиві на позов , який подано 25.01.2018 року (а/с 194), представник Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції заперечує проти задоволення позову в частині визначення Управління належним відповідачем, враховуючи, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатами розгляду заяв в сфері державної реєстрації прав, не підпорядкований Управлінню, та у Управління взагалі не має прав на прийняття рішень про скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради у відзиві на позовну заяву від 25.01.2018 року заперечує проти задоволення позовних вимог до Управління, у звязку із тим, що Управління не приймало жодного рішення про реєстрацію прав ОСОБА_3 та не має повноважень втручатись у дії державного реєстрація, а тому є неналежним відповідачем по справі. Також від представника управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР подано заява про розгляд справи за її відсутності (т.1 а/с 48).

Судом було задоволено клопотання про зобовязання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеської області надати суду для огляду реєстраційну справу №01 щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/3 частину домоволодіння №84 по вул. Дача Ковалевського у м. Одесі ( т.1 а/с 49), про зобовязання Комунальне підприємство « Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надати ОСОБА_3 для ознайомлення матеріали інвентаризаційної справи, інвентарний №6, реєстровий номер №12дои-192-19030 по домоволодінню за адресою: м. Одеса, вул. дача Ковалевського, 84 та листування між державним реєстратором ОСОБА_7 і КП відносно реєстрації права власності на даний житловий будинок (т.1 а/с160) та частково задоволено клопотання про виклик свідків (з боку відповідача т. 1а/с 157, з боку позивача т. 1 а/с 218).

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 19.06.1999 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого 01.12.1996 року батька ОСОБА_6, на 1/3 частину житлового будинку надвірними спорудами , що знаходиться у м. Одесі, по вул. Дача Ковалевського ( колишня Амундсена), під №84, та який в цілому складеться з однієї камяної будівлі, загальна площа якої становить 8,7 кв.м, та надвірних споруд: «Б» сарай; І мостіння, 31-3 огородження, розташованого на земельній ділянці розміром372 кв.м., що належить померлому на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.1982 року.

На самовільно возведені споруди: веранда «а1», «а2»; мансарда «а3», погріб під «а1», прибудова «а4»; сарай «В»; навіс «Г»; теплиця ІІ, - свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Інші 2/3 частини домоволодіння належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 від 14.08.1997 року, та свідоцтва про право власності на 1/2 частину зазначеного будинку від 14.08.1997 року.

Дані обставини зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.06.1999 року (т. 1 а/с 19) та визнаються сторонами.

02.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 84. 04.02.2016 року державний реєстратор зупинив розгляд зави у звязку із відсутністю у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації (т. 1 а/с 70). 27.02.2016 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8 була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_3 1/3 частини житлового будинку № 84 з надвірними спорудами по вул. Дача Ковалевського у м. Одесі ( т. 1 а/с73). Було зареєстровано право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 62 кв.м., житловою 17,5 кв.м, із спорудами: сарай «Б»; сарай « В»; навіс «Г»; огорожа 1-3; мостіння І; теплиця ІІ.( т. 1 а/с 74).

Реєстрація було здійснення на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 19.06.1999 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, р/н 3-2708 у вигляді права власності на 1/3 частину домоволодіння №84 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі; договору купівлі продажу будинку від 22.07.1982 року ОСОБА_6 (т. 1 а/с 171), згідно якого покупець придбав житловий будинок, загальна житлова площа якого становить 8,7 кв.м та надвірних споруд: «Б» сарай, забору і мостіння, розташований на земельної ділянці 372 кв.м.; рішення Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси №420 від 21.05.1982 року про затвердження приймальною комісією в експлуатацію житлового будинку по вул. Амундсена, 84 корисною площею 19,8 кв.м та житловою 8.7 кв.м з надвірною спорудою сараєм ( а/с 173); Технічному паспорту від 19.05.1999 року виданому КП « ОМБТІ та РОН» в експлікації внутрішніх приміщень будинку загальною площею 62,0 кв.м та житловою 17,5 кв.м, зазначені наступні приміщення : веранда 10,5 кв.м; житлова 8,8 кв.м; житлова 8,7 кв.м; кухня 6,2 кв.м; веранда 10,1 кв.м; сан. вузол 2,6 кв.м; ст. шафа 0,5 кв.м; ст. шафа 0,6 кв.м; мансарда 14,0 кв.м. Також окрім будинку збудованому у 1960 році, зазначені споруди: сарай «Б» збудований 1960 р.; сарай «В» збудований 1983 р.; навіс «Г» збудований 1983 році; мостіння здійснено 1983 році; а також огорожа 1-3 та теплиця ІІ збудовані у 1984 році (т.1 а/с 101).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 Цивільного кодексу України ( далі ЦК), у частині першої, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( частина друга зазначеної статті ).

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Приймаючи до уваги, що державна реєстрація права власності відноситься законом до обовязкової процедури яка є складової отримання права власності на новостворене майно, суд приходить до висновку що скасування такої реєстрації права власності є фактом втручання у право мирного володіння своїм майном, яке захищено як Конституцією України та і Протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Цивільним процесуальним кодексом України ( далі ЦПК), яким встановлений порядок здійснення цивільного судочинства, визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело право ( ч.1,2,4 ст. 10 ЦПК).

Встановивши, що скасування державної реєстрації права власності є втручанням у право мирного володіння своїм майном суд зясовує чи є законні умови ( тобто таки, які передбачені законом ) для відповідного втручання, чи є метою втручання інтереси суспільства та чи відповідає таке втручання принципам демократичного суспільства.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом (ч. 5 ст. 12 вищезазначеного Закону).

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

У ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 404 ( 2І538-12 ) від 09.08.2012 «індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва».

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши наявні у справі докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На думку суду на момент державної реєстрації права власності у державного реєстратора були всі підстави для внесення відомостей до реєстру речових прав про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину домоволодіння №84 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі у складі: житлового будинку А, загальною площею 62 кв.м, житловою 17,5 кв.м.; сараю Б; сараю В; навісу Г; огорожі 1-3; мостіння І; теплиці ІІ.

З наданих державному реєстратору документах вбачалось як законність отримання такого права за ОСОБА_3 як спадкоємцем після померлого ОСОБА_6, право користування земельної ділянкою у відповідності до зареєстрованого договору купівлі-продажу будинку від 22.07.1982 року та наявність і строк побудови сараю Б; сараю В; навісу Г; огорожі 1-3; мостіння І; теплиці ІІ, а також перебудови самого житлового будинку та його загальної і житлової площі відповідно до інформації зазначеної у Технічному паспорту виданому КП « ОМБТІ та РОН» 19.05.1999 року.

Судом не проймаються в якості доказів спростовуючи дані відомості: пояснення свідків з боку позивача : ОСОБА_9 і ОСОБА_10В.( допитаних у судовому засіданні 02.07.2018 року (т.2 а/с 39), ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ( допитаних у судовому засіданні 04.09.2018 року т.2 а/с 57) яка розповідали фактично про перепланування будинку та реконструкцію веранди після смерті ОСОБА_6; проект реконструкції веранди в житловому будинку ( т.1 а/с 226) по заказу №666 від 10.10.2000 року виготовленому Одеською філією НІІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ в наявних зовнішніх габаритах ( зазначено у пункті 3.1 проекту); а крім того у проекті ( п.2.2) зазначені вже існуючи приміщення та споруди веранди «а1», «а2», погреб, комори, мансарда та загальна площа будинку 69,60 кв.м.; Технічний паспорт будинку від 25.04.1997 року ( т.1 а/с 8).

Вищезазначені докази не спростовують факту здійснення побудови споруд та перепланування будинку до 1992 року. Пояснення свідків підтверджують факт проведення якихось робіт по будівельним роботам та можливим реконструкція частини приміщень у будинку. Проект реконструкціє є підтвердженням факту намагання проведення реконструкції будинку у 2000 році ОСОБА_2, але відсутність будь яких документальних підтверджень проведених робіт ( кошторису, договору з виконавцем робіт, акту прийму виконаних робіт і т.п.) не надає можливості встановлення виконання робіт у відповідності до поданого проекту.

Вимоги статті 376 ЦК, щодо самочинного будівництва, стосуються лише новоствореного ( вже побудованого або яке ще будується ) та не відноситься до питання реконструкції вже побудованого нерухомого майна у межах існуючих розмірів, тому судом не приймається як належне посилання позивача на зазначені норми права.

Також судом не приймається як належне обґрунтування позовних вимог посилання на необхідність обовязкового надання для державної реєстрації прав на нерухоме майно у вигляді частини житлового будинку виписку із погосподарської книги ( що визначено у п.42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127) у звязку із тим, що ведення погосподарської книги є складовою частиною ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах. Порядок його ведення визначено відповідною Інструкцією. Зокрема, Інструкція, яка затверджена Наказом Комітету Державної статистики України № 491 від 08.10.2010 року ( діяла на момент державної реєстрації 27.02.2016 року) визначила, що: - погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збираються сільськими, селищними, міськими радами (далі - місцеві ради) по розташованих на їхній території сільських населених

пунктах і які є необхідними для виконання ними своїх повноважень та інформаційного забезпечення органів місцевого самоврядування всіх рівнів і органів виконавчої влади про соціально-демографічні характеристики населення в сільській місцевості, його потенціал у

сфері сільського господарства (п.1.1).

Об'єктом погосподарського обліку (ПГО) , у п. 2.1 Інструкції визначено: домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території місцевої ради разом з нерухомістю, якою воно володіє або користується на правах довгострокової оренди, - перший тип об'єкта; домогосподарство з реєстрацією місця перебування на території

місцевої ради без реєстрації місця проживання в ній разом з нерухомістю, якою воно володіє або користується на правах довгострокової оренди, - другий тип об'єкта; домоволодіння, місце проживання власника (власників) якого зареєстровано за межами місцевої ради, включаючи земельні ділянки, що належать цій особі (особам) у межах місцевої ради, - третій тип об'єкта ; землеволодіння, місце проживання власника (власників) якого зареєстровано за межами місцевої ради, - четвертий тип об'єкта. Землеволодіння, як об'єкт ПГО, не має розташованого на ньому житлового будинку, але на ньому можуть знаходитися окремі господарські споруди; закинутий об'єкт - домоволодіння або землеволодіння, яким тривалий час ніхто не користується і яке має ознаки занепаду, руйнування, а також домоволодіння або землеволодіння, чий єдиний власник, господар помер, а спадкоємці (правонаступники) ще не визначені, - п'ятий тип об'єкта.

Однією із форм первинної облікової документації погосподарського обліку Інструкцією визначено погосподарська книга (п.1.6).

Таким чином погосподарська книга має значення лише для погосподарського обліку самих рад, і не є складовою частиною необхідною для отримання права власності, наявні у такої книги відомості про наявності проживання або реєстрації особи мають значення лише при необхідності встановлення такого факту державним реєстратором, і можуть містити лише ти відомості про прибудови, споруди та експлікацію приміщень будинку які зазначені у відповідному Технічному паспорті.

Враховуючи наведене , суд, приходить до висновку, що у даному випадку відсутність у державного реєстратора виписки з погосподарської книги, щодо факту проживання або реєстрації особи у даному будинку, при наявності свідоцтва про право на спадщину, та дійсному Технічному паспорту , не могло бути підставою для відмови у реєстрації права власності.

У сукупності встановлені обставини дають змогу зробити висновок про відсутність законних підстав для втручання у право вільного володіння своїм приватним майном ОСОБА_13 у вигляді скасування державної реєстрації права власності на частину житлового будинку, а тому є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, у позові було відмовлено, а з боку відповідачів не надано заяв про понесені судові витрати, суд не розглядається питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 65038, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 84 ) до ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: 65014, АДРЕСА_1 ) Державного реєстратора ОСОБА_4 області ( зареєстрований за адресою: 65036, м. Одеса, вул. Старіцького, 10-а), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ( зареєстровано за адресою: 65036, м. Одеса, вул. Старіцького, 10-а), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради ( код ЄДРПО 26302537, зареєстровано за адресою: 65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6 ) про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 28487081 від 27.02.2016 року, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 щодо реєстрації за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 19.06.1999 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, р/н 3-2708 права власності на 1/3 частину домоволодіння №84 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі у складі: житлового будинку А, загальною площею 62 кв.м, житловою 17,5 кв.м.; сараю Б; сараю В; навісу Г; огорожі 1-3; мостіння І; теплиці ІІ.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяті днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення виготовлено 22.10.2018 року