Провадження №2-о/389/6/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ябчик Н.М.,

при секретарі Гаркуші М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Знамянка Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Знамянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України. Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території - в місті Севастополь померла її мати ОСОБА_2, про що 11 грудня 2017 року видано свідоцтво про смерть, яке на території України недійсне. Крім того, вказала, що звернулася до Знамянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з вимогою провести державну реєстрацію смерті її матері. Проте, в задоволенні її заяви відмовлено. Відмову обґрунтовано тим, що вона на підтвердження факту смерті своєї матері - ОСОБА_2 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.01.2006 року за №1150/13024. А тому вимушена звернутися до суду. Просить встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь, на тимчасово окупованій території України.

Заявник у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій вимоги, викладені в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримала в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з»явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Знамянка Знамянського району Кіровоградської області, Україна (а.с.5). Як вбачається зі свідоцтва про народження останньої її батьками вказано в графі «батько»- ОСОБА_3 (рос.) та в графі «мати» ОСОБА_2 (рос.). 5 червня 2001 року заявник отримала паспорт громадянина України.

Згідно з довідкою про смерть №1498, виданою відділом запису актів громадянського стану Ленінського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя, ОСОБА_2 (рос. ОСОБА_2), померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). На підставі зазначеної довідки, 11.12.2017 року відділом запису актів громадянського стану Ленінського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя, видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1.

В подальшому заявник звернулася до Знамянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з вимогою провести державну реєстрацію смерті її матері. Проте, отримала відмову у проведенні відповідної реєстрації. Дану відмову обґрунтовано тим, що заявником на підтвердження факту смерті матері - ОСОБА_2 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.01.2006 року за №1150/13024 (а.с.10).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Судом встановлено, що до суду звернулась заявник, яка є донькою померлої та яка позбавлена можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті її матері ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме м. Севастополь, яке відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як їй відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності медичної довідки та свідоцтва про смерть формі, встановленої законодавством України.

Суд вважає, що факт того, що ОСОБА_2 (рос. ОСОБА_2) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь, причина смерті: набряк легенів, метастази в печінку, злоякісне новоутворення молочної залози з тотальним ураженням, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема довідкою про смерть № 1498, виданою відділом запису актів громадянського стану Ленінського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севатополя та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А тому, суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті є об'єктивні перешкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно ч. 2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернулась з відповідною заявою.

А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 315, 317 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Знамянський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Севастополь, на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області в тридятиденний строк з дня складення повного його тексту.

Суддя Знам'янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області Ябчик Н.М.