Житомирський апеляційний суд
Справа №285/989/18 Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Борисюка Р.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене суддею Савицькою Л.Й. у місті Новоград-Волинському 22 серпня 2018 року по цивільній справі № 285/989/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У квітні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до суду, в якому просив винести рішення про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 6 169,22 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати, винести нове - про задоволення позовних вимог. Вказує, що відповідачі є спадкоємцями боржника ОСОБА_4 за законом, на час його смерті зареєстровані за однією з ним адресою, у встановлений законом строк від спадщини не відмовились, тому вважаються такими, що фактично вступили у спадщину і є спадкоємцями та зобов'язані задовільнити вимоги кредитора. Зазначає, що судом не з'ясовано правовий статус будинку, який при укладенні договору був вказаний ОСОБА_4 як особиста власність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н від 09 листопада 2012 року.

Відповідно умов договору банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік та в подальшому з 01 квітня 2015 року - 43,2% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-43).

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9).

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право змінити розмір наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) в однобічному порядку (а.с. 17).

На підставі п. 2.1.1.12.2 в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

Кредитор свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Позичальник, отримавши грошові кошти, не виконував належним чином своїх зобов'язань та станом на 25 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6 169,22 грн, а саме: 4 302,77 грн заборгованість за кредитом; 1 866,45 грн заборгованість за відсотками.

Позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 47).

З відповіді Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 09 березня 2017 року за вихідним № 519/02-14/60/17 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 на підставі претензій кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих.SAMDN5061 від 23 лютого 2017 року заведено спадкову справу № 61/2017, відомості про спадкоємців, які прийняли спадщину після позичальника, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що реєстрація відповідачів за місцем проживання померлого ОСОБА_4 не є доказом їх фактичного проживання, а тому не є підставою для пред'явлення банком до них вимог кредитора як до його спадкоємців.

Апеляційний суд вважає таке твердження помилковим з урахуванням наступного.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Необхідно враховувати, що зазвичай підставою спадкування є вольовий акт (окрім деяких винятків), який спадкоємець свідомо вчиняє, ухваливши рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи, яка є спадкоємцем, не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні певного варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту, сталість та зрозумілість для оточуючих цивільних відносин.

Таким чином, спадкування передбачає не лише прийняття прав померлого спадкодавця, а й його обов'язків за певними зобов'язаннями.

Приймаючи у спадщину зобов'язання за кредитним договором, спадкоємець виступає новим позичальником, до якого переходять всі права та обов'язки за договором, у тому числі право користування кредитними коштами та обов'язок погашати поточну та прострочену заборгованість за кредитним договором.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року у справі № 551/19/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за тією ж адресою, що і померлий ОСОБА_4, а саме: по АДРЕСА_1. Вартість вказаного будинку вочевидь перевищує розмір заборгованості на договором, а тому спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

У зв'язку з викладеним, кредитна заборгованість, яка утворилась у ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, в силу вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Положеннями ч.ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Щодо строків звернення позивача з вимогою до відповідачів - спадкоємців боржника, судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом заявити про вимогу до спадкоємців через нотаріуса, направивши на адресу Новоград-Волинської державної нотаріальної контори 23 лютого 2017 року претензію кредитора із запитом чи заводилась спадкова справа після померлого ОСОБА_4, про включення кредиторських вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси та повідомлення спадкоємців про наявну заборгованість.

09 березня 2017 року Новоград-Волинська державна нотаріальна контора повідомила позивача про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4 на підставі вищевказаної претензії та про відсутність звернень спадкоємців із заявами про вступ у спадщину або відмову від неї.

Проте, суд першої інстанції вказує на порушення строку звернення кредитора, не врахувавши, що така вимога може бути пред'явлена кредитором не тільки безпосередню спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року у справі № 551/19/17.

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст.1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Згідно з пунктом 231 згаданої Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.

Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог ст.1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належать ведення конкретної спадкової справи.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц.

За таких обставин, посилання суду першої інстанції на пропуск банком строків пред'явлення вимог до спадкоємців позичальника ОСОБА_4, передбачених ст. 1281 ЦК України, є помилковим.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню) яка була присуджена кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 листопада 2012 року, загальна заборгованість ОСОБА_4 на день смерті становила 6 169,22 грн (а.с. 7), яка складається з наступного 4 302,77 грн тіла кредиту та 1 866,45 грн - відсотків за користування кредитом.

У зв'язку з викладеними з відповідачів в солідарному порядку підлягає саме такий розмір заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 2 202,50 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (11758, АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (11758, АДРЕСА_1)в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (490494, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, рахунок № 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 169 (шість тисяч сто шістдесят дев'ять) гривні 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (11758, АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (11758, АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (490494, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, рахунок № 3111, МФО 305299, ) судовий збір по 2 202 (дві тисячі двісті п'ять) гривень 50 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий : Судді :

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2018 року