Справа № 185/6619/14-ц
Провадження № 2/185/60/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 жовтня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей

В С Т А Н О В И В

24 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей, який заочним рішенням суду від 24 вересня 2014 року було задоволено у повному обсязі, проте ухвалою суду від 04 липня 2016 року зазначене заочне рішення суду було скасовано, та призначено слухання справи по суті, а 29 вересня 2016 року вищезазначений позов було уточнено, відповідно до якого позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за Договором позики грошей від 12 грудня 2013 року в розмірі 11604,00 грн., плату за користування грошима за вищезазначеним договором в розмірі 24610,15 грн., та судові витрати по справі на судовий збір в сумі 634,19 грн.

В обґрунтування уточненого позову позивач зазначив, що 12 грудня 2013 року ОСОБА_2 згідно договору позики грошей взяв у нього в борг 11604,00 грн., які зобовязався повернути до 12.12.2014 року. Але ОСОБА_2 суму позики йому не повертає, ухиляється від її повернення. Позика між ним та ОСОБА_2 була оформлена договором та розпискою. ОСОБА_2 не виконав належним чином умови договору і станом на 20.06.2014 року має заборгованість - 36214,15 грн., з яких:

11604,00 грн. - заборгованість за тілом позики;

24610,15 грн. - плату за користування грошима за вищезазначеним договором.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі.

31.08.2016 року відповідач подав до суду зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, відповідно до якого просив суд визнати недійсним договір позики грошей у сумі 11604,00 грн. від 12 грудня 2013 року, та призначити по справі судову-почеркознавчу експертизу. Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги, тим, що договір позики грошей на суму 11604 грн. від 12 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_1, не укладався. Грошові кошти в сумі 11604 грн. ОСОБА_1 у строк та в порядку вказаному у договорі йому не передавав і вказані грошові кошти він від ОСОБА_1 не одержував, розписки про те, що вказана у договорі сума 11604 грн. йому передана позикодавцем він не писав і не підписував. Підписи та рукописний текст на договорі позики та розписці, що додані до позовної заяви ОСОБА_1 виконані не ним. Грошові кошти йому ОСОБА_1 в борг не передавав, про що свідчить розписка додана до його позовної заяви, в якій вказано, що грошові кошти у розмірі 11604 гривні отримані ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_1, то договір позики грошей від 12 грудня 2013 року, який нібито укладений у м. Павлограді між ним та ОСОБА_1 на суму 11604 гривні є недійсним.

В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач та його представник, в судове засідання повторно не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Ухвалою суду від 19 січня 2018 року була призначена у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідницькому Експертно-криміналістичному центру.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню повністю за наступних обставин.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 2013 року між позичальником ОСОБА_2 та позикодавцем ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей (арк.с.6) за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 11604,00 грн., а позичальник зобов'язався повністю повернути позику за цим договором згідно графіка частками в термін до 12.12.2014 року, наведеного у пункті 4.1 договору позики грошей.

Пунктом 7.2 договору позики грошей - сторони підтвердили, що цей договір укладено ними добровільно, на них не було здійснено ніякого тиску, примусу чи насильства як морального так і фізичного. Позикодавець та Позичальник не знаходяться під впливом непереборних життєвих обставин, які б змушували їх погодитися на укладання та підписання цього договору.

12 грудня 2013 року ОСОБА_2 написав розписку, якою він підтвердив отримання від ОСОБА_1 грошей у сумі 11604,00 грн. (арк.с.7).

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Однак на день звернення позивача з позовом до суду відповідач не здійснив жодного платежу за договором позики грошей.

Таким чином в частині стягнення боргу в сумі 11604,00 грн. позов підлягає задоволенню.

Пунктом 4.4 Договору позики грошей передбачено, що в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 5 % в день від суми простроченої заборгованості і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Заборгованість по процентам за користування позикою станом на 20.06.2014 року нараховані позивачем відповідно до умов договору позики грошей складає 24610,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зазначеному у уточненому позові(арк.с.75), і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд критично оцінює заперечення відповідача проти позову, з гідно з якими він не отримував позику і не підписував договору позики та розписки про отримання суми позики за таких підстав.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 28/1.1/62 від 11.05.2018 року при проведенні почеркознавчої експертизи, встановлено, що: підписи від імені ОСОБА_2, що містяться в договір позики грошей від 12.12.2013 року та в розписці від 12.12.2013 року виконані ОСОБА_2; рукописні тексти „ОСОБА_4 12.12.2013 р, що містяться в договорі позики грошей від 12.12.2013 року та в розписці від 12.12.2013 року виконані ОСОБА_2; а також зазначено, що дати відповідь на питання: „Чи виконано підпис за ОСОБА_2 (перший підпис на першому аркуші договору та звороті до цього аркушу договору, а також першій підпис на оригіналі розписки до договору, та текст: „ОСОБА_5 12.12.2013 р з наслідуванням почерку ОСОБА_2? - не надається можливим, так як підписи від імені ОСОБА_2 та рукописні тексти „ОСОБА_4 12.12.2013 р виконані ОСОБА_2.(а.с.135-141).

Суд також ставиться критично до того, що відповідач посилається на те, що не він отримував кошти по договору позики грошей від 12.12.2013 року а ОСОБА_3, про що зазначено у розписці від 12.12.2013 року, оскільки з цієї розписки вбачається, що він, ОСОБА_2, дає цю розписку позивачу, в тому, що він «Сафонов Віктор Миколайович», отримав в присутності свідків в борг від позивача гроші в розмірі 11604,00 грн., а тобто з цієї розписки суд вбачає, що саме відповідач давав цю розписку на виконання умов договору позики, та саме він отримав цю грошову суму(позику) від позивача, що підтверджується його підписом та рукописними записами від його імені, а тобто у розписці було помилково зазначене прізвище, імя по батькові «Сафонов Віктор Миколайович».

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_2 виконані підписи та рукописні записи від імені ОСОБА_2 у Договорі позики грошей та Розписці від 12.12.2013 року і відповідно ним же отримані гроші у сумі 11604,00 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 634.19 грн., сплачений останнім при подачі позову, що підтверджується платіжним дорученням(а.с.1).

Керуючись ст.76, 81, 254, 258, 259, ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2) суму боргу за договором позики грошей від 12 грудня 2013 року в розмірі 11604.00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2) плату за користування грошима за договором позики грошей від 12 грудня 2013 року в розмірі 24610.15 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2) витрати на судовий збір в сумі 634.19 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 24 жовтня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_6