Справа № 372/3060/17
Провадження № 2-229/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарях Абашідзе Т.П., Євдокімова В.С.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішень, скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2017 року позивач звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить стягнути із відповідача суму штрафних санкцій за невиконання грошового зобовязання у розмірі 1322192 грн. 62 коп., а також сплачений судовий збір за звернення до суду в розмірі 8000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 24 квітня 2017 року помер її батько, ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на ? частину житлового будинку з допоміжними спорудами та земельні ділянки за адресою: Київська область Обухівський район с. Григорівка вул. Героїв Майдану,60. Позивач, як спадкоємець за заповітом, подала відповідну заяву до нотаріальної контори. На початку червня 2017 року позивач виявила заповіт своєї прабабусі ОСОБА_8 від 25 лютого 1994 року. Відповідно до даного заповіту прабабуся заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося на батька позивача, та її дядька, ОСОБА_5. ОСОБА_8 постійно до смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (зараз ОСОБА_1 майдану),58, їй належав будинок з земельною ділянкою за цією адресою. 02 березня 1994 року прабабуся позивача померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно, спадкоємцями якого, відповідно до заповіту стали батько позивача та її дядько, відповідач по справі.

06 листопада 2006 року ОСОБА_5, власноруч написав відмову від спадкового майна померлої ОСОБА_8 на користь батька позивача, яка була посвідчена ОСОБА_4 сільською радою Обухівського району Київської області. Таким чином єдиним спадкоємцем майна померлої прабабусі став батько позивача.

Позивач будучи єдиною спадкоємицею майна батька почала шукати правоустановчі документи на нерухоме майно, але їх не було, в звязку з чим вона звернулася до дядька, та він повідомив, що він хоча і писав відмову від спадщини, але є власником всього нерухомого майна за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Леніна (зараз ОСОБА_1 майдану),58, так як йому дане майно передав співвідповідач ОСОБА_4 сільська рада Обухівського району Київської області.

При зверненні до останнього позивачу було повідомлено, що дійсно ними було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку під даним будинком. Позивач вважає, що відповідач, ОСОБА_4 сільська рада Обухівського району Київської області, при прийнятті рішень про оформлення на відповідача, ОСОБА_5, права власності діяв з порушенням законодавства України.

Ухвалою судді від 26.10.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду

Ухвалою суду від 08.12.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування в ОСОБА_4 сільській раді завірених копій документів на підставі яких були винесені оскаржуванні рішення.

10.01.2018 року ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, суд залучив в якості співвідповідача ОСОБА_6.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві

Відповідач ОСОБА_4 сільська рада про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання свого представника не направила, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Мотивуючи тим, що ОСОБА_7 не прийняв за життя спадщину після смерті ОСОБА_8 тому до його спадкоємиці ОСОБА_3 не перейшло право на спадкування майна, що могло належати ОСОБА_8 Крім того, в поданому 05.01.2018 року відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності, так як позивачу було відомо з 2013 року про існування оскаржуваних нею рішень місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів.

Свідок ОСОБА_9, яка є дочкою ОСОБА_10, в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі її сестра по батьківській лінії, покійний батько ОСОБА_7 в с. Григорівка Обухівського району не проживав, заяви на оформлення спадщини не подавав.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та його представника, заперечення відповідача ОСОБА_5 та представника відповідачів ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.03.1994 року померла ОСОБА_11, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0 від 10.08.2013 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Леніна (зараз ОСОБА_1 майдану),58.

Згідно заповіту посвідченому секретарем виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_12 від 25.02.1994 року, ОСОБА_11 заповіла все належне їй майно в рівних частинах ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

06.11.2006 року ОСОБА_5 власноруч написав відмову від належної йому частини спадкового майна після померлої ОСОБА_8 на користь його брата ОСОБА_7, що підтверджується копією заяви.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області № 66-3 від 28.12.2006 року вирішено видати свідоцтво про право власності на житловий будинок в с. Григорівка по вул. Леніна,58, на імя ОСОБА_5; доручити Обухівському бюро технічної інвентаризації, керуючись рішенням заповнити бланк свідоцтва про право власності.

На підставі рішення виконкому ОСОБА_4 сільської ради № 66-3 від 28.12.2006 ОСОБА_5 набув у власність житловий будинок №58 по вулиці Леніна в с. Григорівка Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.2007 року.

Рішенням № 6 ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області 14 сесії 5 скликання від 04.04.2008 року вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Григорівка по вул. Леніна,58 в межах ОСОБА_4 сільської ради; передати гр.. ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 0,22 га. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Григорівка по вул. Леніна,58 в межах ОСОБА_4 сільської ради за рахунок земель ОСОБА_4 сільської ради, не наданих у власність чи користування; доручити землевпорядній організації оформити Державний акт на право власності на земельну ділянку в установленому порядку.

На підставі рішення № 6 ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області 14 сесії 5 скликання від 04.04.2008 року ОСОБА_13 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №652916 площею 0,2200 га, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Леніна,58, кадастровим номером :01:014:0011, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, який був зареєстрований в Книзі записів актів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13 виданий 22 лютого 2010 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 110090188 від 09.01.2018 року право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул.. Героїв Майдану (Леніна) будинок 58, було зареєстроване на ОСОБА_6 на підставі договорів дарування від 31.10.2017 року.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі субєкти права власності рівні перед законом.

Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані, або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Згідно ст.53 Цивільного кодексу УРСР (чинного на момент виникнення правовідносин) встановлювалось, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР було встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускалось прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст.560 ЦК УРСР - спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, а згідно ст.563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається.

Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу.

Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни України, відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Крім цього згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, відповідно до п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, а згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена виключна компетенція міської ради вирішення питань відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 2 ст.152 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України 2001 року у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При оцінці доказів та встановленні дійсних обставин спору суд вважає недоведеними посилання представника відповідачів ОСОБА_2 щодо набуття ОСОБА_14 права власності на нерухоме майна без порушень чинного законодавства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 сільська рада Обухівського району Київської області своїм рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області № 66-3 від 28.12.2006 року та рішенням рішення № 6 ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області 14 сесії 5 скликання від 04.04.2008 року незаконно передав у власність ОСОБА_13 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул.. Героїв Майдану (Леніна) будинок 58, а тому таке рішення підлягає до скасування.

Оцінюючи можливість застосування наслідків спливу позовної давності суд враховує наступне.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі № 6-116 цс 13 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Враховуючи, вищевикладене, суд погоджується із доводами позову про те, що позивачу про порушення прав стало відомо лише на початку червня 2017 року, тобто з часу, коли позивач виявила в паперах померлого, 24.04.2017 року батька, ОСОБА_7, заповіт своєї прабабусі ОСОБА_8, оскільки вони є переконливими і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не пропущено строки позовної давності, тому підстав для відмови у задоволенні позову з підстав її пропуску немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області №66-3 від 28 грудня 2006 року та рішення ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області № 6 від 04 квітня 2008 року, скасування свідоцтва та державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на житловий будинок №58 по вулиці Героїв Майдану (раніше Леніна) в с. Григорівка Обухівського району Київської області, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №652916 від 22 лютого 2010 року на імя ОСОБА_5, є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_15 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,2200 га. кадастровим номером :01:014:0011 за адресою: Київська область,Обухівський район, с. Григорівка, вул. Героїв майдану (раніше Леніна),58, які належали померлій 02 березня 1994 року ОСОБА_11, оскільки вони передчасні.

Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16,1216-1218,1222,1223,1225,1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89,141, 259, 264-265, 268, 273, 282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішень, скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області №66-3 від 28 грудня 2006 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на жилий будинок №58 по вулиці Героїв Майдану (раніше Леніна) в с. Григорівка Обухівського району Київської області на імя ОСОБА_5»

Скасувати свідоцтво та державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок №58 по вулиці Героїв Майдану (раніше Леніна) в с. Григорівка Обухівського району Київської області.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Обухівського району Київської області №6 від 04 квітня 2008 року «Про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Героїв Майдану (раніше Леніна),58»

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №652916 площею 0,2200 га, за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Героїв майдану (раніше Леніна),58, кадастровим номером :01:014:0011, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, який був зареєстрований в Книзі записів актів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13 виданий 22 лютого 2010 року на імя ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_15 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2030 гривні 00 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко