УХВАЛА

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 629/5244/16-ц

провадження № 61-42582ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн в рахунок погашення грошових зобов'язань подружжя.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року скасовано в частині стягнення суми в рахунок погашення боргових зобов'язань та ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 100 000 грн в рахунок погашення боргових зобов'язань відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

15 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) до Верховного Суду ОСОБА_1 направлено касаційну скаргу на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року, в якій скаржник просить:

- прийняти касаційну скаргу до розгляду,

- скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог,

- скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на ? частки квартири,

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

До касаційної скарги додано документ про сплату судового збору у розмірі 1240 грн, однак, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, доданий до касаційної скарги документ не підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Предметом позову в даній справі є дві майнові вимоги про поділ спільного майна подружжя та про стягнення 100 000 грн в рахунок погашення боргових зобов'язань.

В касаційній скарзі заявник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на ? частки квартири.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 80 ЦПК України 2004 року у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути сплачено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку: 207.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З урахуванням наведеного вище, слід надати документ, що підтверджує вартість майна, про поділ якого заявлено позов та оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що повне судове рішення суду апеляційної інстанції отримано ним 19 червня 2018 року. Проте оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 18 липня 2018 року, що спростовує твердження скаржника.

У зв'язку з цим всупереч вимозі пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено дати отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно із частиною другою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько