Справа № 352/1591/16-ц
Провадження № 22-ц/779/153/2018
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянтів ОСОБА_2 та представника відповідача Колодія І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про порушення прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Хоминець М.М. 01 грудня 2017 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись з позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів кредиту, поруки, іпотеки, застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.07.2008 року ОСОБА_4 уклала з Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», кредитний договір № 224/703224ФК на суму 30 000 доларів США, зі сплатою 13,4% річних, строком дії до 24.07.2028 року включно з цільовим призначенням на оплату нерухомого майна - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

25.07.2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», укладено трьохсторонній договір поруки №224/703224, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до них.

25.07.2008 року між ОСОБА_4 та АТ «Індустріально-експортний банк» укладено договір іпотеки, згідно якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, з будь-якими змінами та доповненнями до нього, що укладені, та можуть бути укладені в подальшому. Цим договором іпотекодавець з метою забезпечення виконання передбачених кредитним договором зобов'язань передає в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою вул. Лесі Українки, 2/83, с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області. Цільове призначення предмету іпотеки: для житла.

Зазначили, що відповідач ПАТ "Креді Агріколь Банк" вважає себе правонаступником АТ «Індустріально-експортний банк», який ще 07.08.2009 року припинив своє існування, оскільки був реорганізований у ПАТ «Індустріально-експортний банк». Відсутність відомостей про даний банк в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців свідчить про відсутність правонаступництва. Крім цього, позивачів не було повідомлено про зміну кредитора.

ОСОБА_4 вважала, що вона укладає кредитний договір за пільговими умовами молодіжного кредитування, де держава звільняє позичальника від частини виплат по кредиту, однак відповідачем був наданий звичайний кредит, тобто договір було укладено під впливом обману.

Крім того, позивач вказувала на те, що договори укладені Івано-Франківською філією ПАТ «Індустріально-експортний банк», яка не є юридичною особою і від імені відповідача договори підписані не уповноваженою особою.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачі просили визнати договори кредиту, поруки, іпотеки недійсними з моменту укладення і застосувати наслідки їх недійсності та стягнути з відповідача на їх користь 400 000 грн на відшкодування моральної шкоди, яку розділити між позивачами порівну.

Рішенням Тисменицького районного суду від 01 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення по справі.

Зазначають, що при вирішенні позову суд сконцентрував свою увагу на аналізі кредитного договору від 25.07.2008 року, а не на юридичній оцінці правомірності його укладення та правових підставах правонаступництва. Наголосили, що відповідач в даній справі є неналежним, оскільки ОСОБА_4 ніякого договору з ПАТ «Креді Агріколь Банк» не укладала. Змушені пред'являти позов до даного банку, хоча вважають його неналежним відповідачем, оскільки вже є рішення Івано-Франківського міського суду від 29.09.2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили і яке вони не змогли оскаржити через високу суму судового збору.

Відсутність відомостей про даний банк в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців свідчить про відсутність правонаступництва. Крім цього, позивачів не було повідомлено про зміну кредитора. Також вважають, що вимога про відшкодування моральної шкоди також є підставною.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши пояснення представника апелянтів ОСОБА_2 та представника відповідача Колодія І.О., доповідь судді, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з наступного.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.26 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 95, 517, 627 ЦК України, встановивши що мало місце зміна найменування юридичної особи з акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство у зв»язку зі зміною законодавства, що не є перетворенням юридичної особи та виключає процедуру припинення юридичної особи, договори укладалися у структурному підрозділі філії банку, представник, який діяв від імені банку, мав усі повноваження на здійснення представництва, факт введення в оману позивачів під час укладення договорів не підтвердився, тому дійшов висновку про необґрунтованість позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.07.2008 року ОСОБА_4 уклала з Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» в особі керуючого Першим відділенням філії «Івано-Франківська дирекція» АТ «Індустріально-експортний банк» Томина А.П. кредитний договір № 224/703224ФК на суму 30 000 доларів США, на строк до 24.07.2028 року включно (а.с.13-18).

Згідно пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на оплату за нерухоме майно: двокімнатну квартиру №83, по вул. Лесі Українки, будинок №2, Тисменицького району Івано-Франківської області, жилою площею 32 кв.м. (а.с.13).

Відповідно до п.1.3 Договору у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів, в день укладення цього Договору укладаються договір іпотеки та договір поруки. (а.с.13).

25.07.2008 року між позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» в особі керуючого Першим відділенням філії «Івано-Франківська дирекція» АТ «Індустріально-експортний банк» Томина А.П. укладено трьохсторонній договір поруки № 224/703224 (а.с.19).

Відповідно до п.2.1 договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з позичальником за кредитним договором.

Згідно нотаріально посвідченого договору іпотеки від 25.07.2008 року за реєстровим №2284 ОСОБА_4 на забезпечення виконання своїх обов'язків позичальника за кредитним договором передала в іпотеку АТ «Індекс Банк» належну їй квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Із заперечень, поданих суду представником ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с.82-83), та із копії Статуту ПАТ «Креді Агріколь Банк» (затвердженої річними Загальними зборами акціонерів, протокол №1 від 27.04.2015 року) (а.с.108), встановлено, що даний Банк зареєстрований Національним банком України 10 лютого 1993 року у формі товариства з обмеженою відповідальністю з найменуванням Комерційний банк «Золотий лев». У 1994 році здійснено реорганізацію вказаної юридичної особи, внаслідок чого НБУ було зареєстровано Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Золотий лев». 28 жовтня 1996 року НБУ зареєстровано зміни та доповнення до статуту Банку у зв'язку із зміною його найменування на Акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк», з яким укладено оспорювані договори. Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів Банку (протокол №5 від 07.08.2009 року) у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства» з 09 квітня 2009 року та приведення у відповідність до даного Закону установчих документів Банку, останній змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк». У січні 2011 року найменування Банку знову змінене на Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

У відповідності з вимогами частини 5 розділу ХVІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.08.2008 року в редакції Закону на 07.08.2009р. статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

За змістом частини першої та третьої ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Товариство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 зазначеного закону акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства.

Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Згідно із частиною сьомою ст.26 Закону України «Про банки і банківську діяльність» перетворення передбачає зміну організаційно-правової форми товариства.

Таким чином, виходячи із системного аналізу законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку. що перетворення банку не відбулося, оскільки організаційно-правова форма товариства не змінилася (було створене товариство у формі акціонерного і також форма його залишилася після 07.08.2009р.), тому до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи, оскільки фактично відбулася зміна найменування акціонерного товариства на публічне у зв»язку із вимогами законодавства, що не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Тобто, починаючи з 25.07.2008 року (дати укладення відповідних договорів між Банком та позивачами) у Банку змінювалось фактично лише найменування. Враховуючи, що банк змінював своє найменування, у процесі чого не відбувалося злиття, поділ, перетворення чи припинення (ліквідація) Банку, з огляду на положення абзацу 2 пп.2 п.2 розділу ХVІІ Закону України «Про акціонерні товариства», у відповідність до вказаного Закону не вважається перетворенням. Тобто, немає підстав вважати, що повинен відбутися перехід прав та/або обов'язків кредитора за кредитним договором № 224/703224ФК від 25.07.2008 року від однієї особи до іншої, з усіма випливаючи ми наслідками.

У преамбулі закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 статті 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, які виникли між банком та позивачем ОСОБА_5, оскільки він не є стороною кредитного договору, а лише поручителем, який не відноситься до споживачів банківських послуг.

Також на момент укладення кредитного договору положення цивільного законодавства України та положення Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилаються позивачі у підтвердження недійсності кредитного договору та договорів, укладених на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, щодо повідомлення про перехід прав третій стороні не були прийняті, а вказана норма набрала чинності з 22.09.2011 року, тому такі доводи не приймаються до уваги.

Перше відділення філії «Івано-Франківська дирекція» Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» станом на 25.08.2008 року здійснювало свою діяльність відповідно до Положення «Про Перше відділення філії «Івано-Франківська дирекція» Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» (а.с.86-88), затвердженого відповідним рішенням Правління Банку, а філія була зареєстрована як відокремлений підрозділ, про що свідчить відповідна довідка з ЄДРПОУ (а.с.85).

Кредитний договір та договори забезпечення підписані належним представником Банку, який діяв згідно довіреності (а.с.84), чинність якої та обсяг повноважень відповідно до якої перевірені нотаріусом, який засвідчував іпотечний договір, який укладався для забезпечення виконання кредитором за кредитним договором. Підпис представника скріплений печаткою вищевказаного підрозділу Банку, яка містить усі необхідні реквізити такого підрозділу.

Отже, кредитний договір, договори поруки та іпотеки зі сторони Банку вчинені належним представником і у відповідності до чинного законодавства України.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною вимог, установлених ч. 1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із змісту кредитного договору (а.с.13-16) вбачається, що даний договір від імені АТ «Індустріально-експортний банк» підписав представник Банку - керуючий Першого відділення філії «Івано-Франківська дирекція» АТ «ІНДЕКС БАНК» Томин Андрій Петрович, який діяв на підставі довіреності від 01.02.2008 року, за реєстровим № 122 (а.с.84). Згідно даної довіреності Томин А.П. уповноважений укладати та підписувати від імені Банку правочини (договори) та документи: за рішенням кредитної комісії Відділення, Кредитної комісії Філії, Кредитного комітету Банку або Правління Банку, правочини (договори) та документи щодо здійснення активних банківських операцій, які за діючим законодавством вважаються кредитними загальною сумою за кожним не більше 5 000 000 гривень включно або еквіваленту вказаної суми у будь-якій іншій валюті; договори застави (іпотеки) рухомого та нерухомого майна, майнових прав, в яких Банк виступає як заставодержатель (іпотекодержатель), незалежно від їх форми, договори поруки, в яких Банк виступає як кредитор, інші документи, що пов'язані з такими договорами, їх виконанням та зверненням стягнення за ними; заяви, довідки та документи, пов'язані із реєстрацією обтяжень предмету застави (іпотеки), рухомого та нерухомого майна у відповідних державних реєстрах згідно укладених договорів та/або внесення до них змін та доповнень, а також припинення таких обтяжень, заяви, довідки та документи, пов'язані із зверненням стягнення на предмет застави (іпотеки); будь-які договори та документи, пов'язані із наданням послуг з розрахунково-касового обслуговування, договори банківського вкладу, інші договори та документи щодо залучення коштів від юридичних та фізичних осіб на умовах, визначених Банком тощо.

Для виконання повноважень, наданих цією Довіреністю, повірений наділявся наступними правами: вчиняти зазначені вище правочини, укладати та підписувати договори, угоди та документи, пов'язані з вчиненням таких правочинів.

Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М. та зареєстрована в реєстрі за №122.

Вищенаведене спростовує доводи позивачів про те, що оспорювані ними угоди від імені АТ «Індустріально-експортний банк» були підписані особою, яка не мала відповідних повноважень.

Безпідставними є і доводи ОСОБА_4 про те, що вона вважала, що укладає кредитний договір за пільговими умовами молодіжного кредитування, а відповідачем був наданий звичайний кредит, тобто договір було укладено під впливом обману, враховуючи наступне.

Встановлено, що ОСОБА_4 підписала як кредитний договір, так і договір про іпотечний кредит, а отже підтвердила свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. На підтвердження позовних вимог не подала доказів того, що вона надавала відповідачу необхідний пакет документів, передбачений Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла.

Крім того, позивач вносила кошти на погашення кредиту, тобто приступила до виконання договору, що також свідчить про її згоду саме з такими умовами договору.

В матеріалах справи наявна копія рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2016 року по справі за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором від 25.07.2008 року (а.с.89-93), яким стягнуто в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №224/703224ФК від 25.07.2008 року в розмірі 29 666,73 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.09.2016 року становить 76826,74 грн та пеню в розмірі 1 463,74 грн, а також судовий збір. Рішення суду набрало законної сили 20 грудня 2016 року. (а.с.94-95)

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частинами 2 та 4 статті 11 цього Закону встановлено низку обов'язків кредитодавця про надання споживачу інформації про кредит та вимог до змісту договору. Зокрема, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місце знаходження кредитодавця та кредитні умови. У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

Такі умови договір містить. Вимогам закону відповідають також договори поруки і іпотеки.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що оспорювані договори підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачі на момент укладення договорів не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваних договорів та в подальшому виконувалися умови кредитного договору; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договорів споживчих кредитів "Загальна вартість кредиту" та "Графік погашення кредиту", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування (а.с.16 зворот-18).

Таким чином, при укладенні спірних кредитних договорів сторонами погоджені усі істотні умови та додержано вимоги необхідні для чинності правочинів, а підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, для визнання кредитного договору від 25.07.2008 року недійсними немає, позивачами не представлено доказів, які б свідчили про недійсність правочинів.

Оскільки підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні. А право на відшкодування моральної шкоди, згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», є похідним від основних вимог, тому відсутні підстави і для задоволення позову в цій частині.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, надана належна оцінка доказам у справі, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

О.О. Томин