Справа №751/4800/18
Провадження №2/751/1211/18
18 жовтня 2018 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.
з участю секретаря Чвірової О.О.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -
Встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 2 в будинку № 16 по вулиці Ремзаводська в м. Чернігові. Позов обґрунтовано тим, що вона є власником квартири за адресою: м. Чернігів, вул. Ремзаводська (колишня Гончарова)АДРЕСА_1. Разом з нею в даній квартирі зареєстрований її онук ОСОБА_2 В травні 2010 року він забрав всі свої речі та в добровільному порядку виїхав з квартири і більше не проживав в ній. Місце проживання відповідача на теперішній час їй не відоме. Особистих речей відповідача в квартирі немає, за комунальні послуги він не сплачує. У звязку з реєстрацією відповідача позивач не може вільно розпоряджатися своєю власністю, позбавлена можливості оформити субсидію. Посилаючись на ст. ст. 316-319, 321, 383, 405 ЦК України просить задовольнити її позов.
Ухвалою судді від 03.08.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Пояснила, що онук проживав за місцем реєстрації до 2010 року. Потім проживав у м. Києві. На даний час проживає в Росії.
Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідно до ст. ст. 128, 131 ЦПК України. Рекомендований лист на його імя повернувся на адресу суду не врученим за закінченням встановленого строку зберігання.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав.
В порядку ч.1 ст.281 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних в справі доказів.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач це її мати, а відповідач по справі її син. В 2007 році він пішов служити до армії. Коли син повернувся з армії, між ними стали виникати сварки на релігійному ґрунті і він поїхав до м. Києва. Коли повернувся, деякий час жив у неї, з бабусею не спілкувався. Потім поїхав до Росії Приморський край. З 2016 року взагалі не знають де він. В розшук не звертались.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача, відповідач - онук ОСОБА_1, якого свідок не бачила з 2010 року, в квартирі позивача онук не проживає, де він зараз вона не знає.
Вислухавши доводи позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30.04.1993 року (а.с. 8).
Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 4730 від 10.07.2018 року про склад сім"ї за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: з 14.11.1969 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11.11.2004 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки на даний час він не є членом її сімї та не проживає за адресою реєстрації більше року.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.
Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.
Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Відповідно до акту від 10.07.2018 року, складеного за підписами мешканців житлового будинку № 16 по вул. Ремзаводська в м. Чернігові, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_2 не проживає з травня 2010 року (а.с.7).
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але не є членами його сім'ї.
На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач не є членом сім'ї позивача, за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_5, яка належить позивачу, не проживає з травня 2010 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, яка позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом задоволення позовних вимог і визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.
Відповідно до копії довідки (а.с.13) позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
З урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня Гончарова)АДРЕСА_1, паспорт НМ № 188093, виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області від 14.05.2004 року) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення суду виготовлено 18.10.2018.
Головуючий - суддя І. В. Цибенко