Справа № 296/3894/18
296/3894/18; 2/296/1777/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" жовтня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання незаконним (недійсним) і скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради, у якому просила визнати незаконним (недійсним) і скасувати свідоцтво про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_5 року на квартиру АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Житомирської міської ради; визнати за нею право власності на 7/12 частин вказаної квартири в порядку спадкування після смерті батьків (1/6+5/12): на 1/6 частину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька ОСОБА_4 та на 5/12 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року матері ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що прийняла спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки на момент їх смерті була зареєстрована та проживала з ними за однією адресою: АДРЕСА_2. Після смерті батька її сестра ОСОБА_2 відмовилась від спадщини на користь матері, а після смерті матері спадщину прийняла. Також позивачеві стало відомо, що її мати одноосібно оформила своє право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_3, за яку вони з батьком виплатили пай у період шлюбу. Вважає свідоцтво про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_5 року незаконнним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно отримано не за життя батька, а після його смерті і не враховано його право власності на квартиру. Зазначає, що прийняття нею та матір'ю спадщини після смерті батька і відмови ОСОБА_2 від частки у спадщині на користь матері, позивач має право на 1/3 частини від 1/2 частини квартири, що належала батьку, або 1/6 частину від всієї квартири. Частка матері відповідно становила 5/6 частин (1/2, як спільна сумісна власність + 2/3 частин від 1/2, як спадщина після смерті її чоловіка). Однак, згідно постанови нотаріуса від 16.04.2018 року ОСОБА_2 відмовилась укласти угоду щодо зміни часток, оскільки не визнає право власності позивача на 7/12 частин квартири в порядку спадкування після смерті батьків, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15 травня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження на 12.06.2018 (а.с.31).

11.06.2018 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що після смерті батька ОСОБА_4 заведено спадкову справу №757 з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась вона, як дочка та їх з позивачем матір ОСОБА_5, як дружина. Згодом ОСОБА_2 відмовилась від своєї частки на користь матері. Позивач з моменту смерті батька не вживала жодних заходів для прийняття спадщини, свідоцтво про право власності, яке отримала мати не оскаржувала, хоча знала про нього. Тільки після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач пред'явила вимоги про визнання недійсним і скасування правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, пропустивши трьохрічний строк давності. Крім того є безпідставними посилання позивача на автоматичне прийняття нею спадщини після смерті батька у 2000 році, оскільки чинне на той час законодавство, встановлювало відповідні умови для прийняття спадщини. Зокрема ст.548, 549 ЦК Української РСР, від 18.07.1963 р. передбачалося, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки позивач не прийняла спадщину після батька, її вимоги є незаконними, просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с.39-41).

12.06.2018 року представником виконавчого комітету Житомирської міської ради на електронну адресу суду направлено клопотання, в якому позовні вимоги відповідач не визнав. Зазначив, що на момент отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювало бюро технічної інвентаризації. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №145 від 25.03.1999 «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» вирішено погодити Житомирському обласному державному комунальному підприємству по технічній інвентаризації здійснювати підготовку на розгляд міськвиконкому документів і проектів рішень про оформлення права власності на об'єкти нерухомості. Просив залучити в якості співвідповідача Комунальне підприємство "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а.с.43-45).

В підготовчому засіданні 12.06.2018 за клопотанням позивача ОСОБА_1 судом витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. копію спадкової справи №5/2018, заведеної до майна ОСОБА_5 (а.с.55).

10.07.2018 від приватного нотаріуса Пріми Н.В. надйшла копія Спадкової справи №5/2018, заведеної 12.01.2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52479033, видана 03.07.2018 (а.с.57-100).

08.08.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.103).

09.08.2018 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 про залучення до участі у розгляді справи КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору та продовжено строк підготовчого засідання до 05.09.2018 (а.с.107).

22.08.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ігнорує той факт, що позивач прийняла спадщину після смерті батька відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року). Згідно цієї норми визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. ОСОБА_2 відомо, що на момент смерті батька у 2000 році, так і матері у 2017 році позивач постійно проживала з ними і проживає до цього часу, зареєстрована в АДРЕСА_8. Отже, позивач прийняла спадщину після смерті батька, але не оформила її. Крім того, зазначає, що відповідачем не надано докази на підтвердження факту пропуску строку позовної давності до вимог про визнання незаконним свідоцтва про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.108-110).

05.09.2018 року підготовче засідання закінчено та справу, з урахуванням думки учасників судового розгляду призначено до розгляду по суті на 24.09.2018. В підготовчому засіданні ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1, в яких відповідач зазначила, що у батька позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не виникло право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_3, так як він не зареєстрував його у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог ст.19-1 спеціального Закону України «Про кооперацію» №1087 від 10.07.2003 дружина померлого ОСОБА_5 після смерті чоловіка правомірно оформила вищевказану квартиру, оскільки право власності на неї у неї, як члена кооперативу виникло з моменту державної реєстрації такого права відповідно до закону. Права дітей при цьому порушені не були, так як вони не являлися членами кооперативу, а чоловік на момент оформлення свідоцтва про право власності ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер. Тому після померлого ОСОБА_4 до складу спадкового майна увійшли банківські вклади та майнові сертифікати, на які нотаріусом видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування на ім'я ОСОБА_5 (а.с.114-116).

12.09.2018 року позивачем надано суду додаткові пояснення (а.с.123).

18.09.2018 представник відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради подав клопотання з проханням розглядати справу у відсутність представника, просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог (а.с.128).

14.09.2018 представник третьої особи Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради подав клопотання з проханням розглядати справу за відсутності представника підприємства (а.с.125).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи та підстави, зазначені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченням на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1

Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) є донькою померлого ОСОБА_4, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.23,24).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №757/2000, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, 30.11.2000 року до Першої Житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого -ОСОБА_5 (а.с.85 зворот).

Відповідач ОСОБА_2, що також є дочкою померлого, відмовилась від належної частки в спадковому майні на користь матері (а.с.85, 87).

ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 до нотаріальної контори не зверталася.

Відповідно до довідки ЖБК-2, що міститься в копії зазначеної спадкової справи №757/2000, за адресою АДРЕСА_5 разом з чоловіком ОСОБА_4 по день його смерті проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_5 (а.с.88).

Позивачем ОСОБА_1 також надано довідки ЖБК №2 від 04.04.2018 року та копія паспорта серії НОМЕР_3, виданого 07.10.1998 Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області, за якими остання, з 12.05.1990 також була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_9

Оскільки батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2, суд застосовує до спірних правовідносин норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-138 цс 13 від 18.12.2013р, відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України відносини спадкування регулюються нормами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до статей 524, 525, 527, ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, в редакції від 30.10.1999, (№ 1136-XIV), передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно зі ст.548 Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 Кодексу визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст.553 Кодексу спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином, відповідно до матеріалів спадкової справи 757/2000, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, спадщину після ОСОБА_4 прийняла його дружина - ОСОБА_5, шляхом подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки дочка померлого ОСОБА_2 від її прийняття відмовилася на користь матері, а дочка ОСОБА_1 заяву про її прийняття не подала.

За правилами діючої на час відкриття спадщини ст.560 Кодексу, спадкоємці, закликані до спадкоємства, могли одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Так, спадкове майно, на яке ОСОБА_5 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом складалося з - вкладів, з належними процентами в Богунському відділенні ВАТ «Державний Ощадний банк України» №75 м.Житомира та в філії цього відділення банку №75/0110, - 105 простих іменних акцій ВАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» та дивідентів, нарахованих на ці акції (а.с.90,91)

Крім того, померлий ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 були членами ЖБК та у 1979 році сплачено пай за кооперативну квартиру АДРЕСА_10

Вказані обставини не заперечувалися позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи та підтверджуються довідкою-характеристикою, виданою у 2007 році ОСОБА_5, як члену ЖБК-2, в, з якої слідує, що за кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_11 у 1979 році повністю внесений пайовий внесок у розмірі 4042 карбованців (а.с.96).

Зазначена довідка надана КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради 30.03.2018 (а.с.95,96).

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 24.06.83 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у випадках смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного або гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, які померли після 1 липня 1990 р., якщо на цей час спадкодавцем був повністю внесений пайовий внесок - спадщина відкривається відповідно на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, інші будівлі і насадження.

Таким чином, кв. АДРЕСА_12 увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4, однак свідоцтво про право на спадщину на зазначену квартиру не видавалося.

На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №105 від 08.02.2007 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 13.02.2017 року (а.с.21), що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача - ОСОБА_5, (а.с.12).

11.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Пріми Н.В. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/12 частин квартири АДРЕСА_6, а ОСОБА_2 на 5/12 частин вказаної квартири (а.с.98).

Відповідач ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Прімі Н.В. заяву в якій зазначила, що укладати договір про зміну розміру часток у спадщині не бажає з мотивів того, що сестра ОСОБА_7 спадщину після смерті батька не прийняла і претендувати на більшу частку не може, вважає, що їх частки рівні (а.с.99).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Прімі Н.В.про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2018 року (а.с.100) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/12 часток квартири АДРЕСА_7 належної ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у зв'язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" право власності на кооперативну квартиру набувала не будь-яка особа, яка здійснювала платежі в рахунок пайових внесків, а тільки член ЖБК та члени його сім'ї, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру, надану їм у користування. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають (Правова позиція у справі № 6-138 цс 13).

Враховуючи той факт, що матір позивача ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, а позивач, на час повної сплати батьками паю за квартиру у 1979 році була малолітньою, членом ЖБК-2 не являлася, свої спадкові права шляхом встановлення у судовому порядку факту прийняття спадщини після смерті батька, не реалізувала та не оформила, суд вважає, що у позивача відсутні підстави для вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо фактичного вступу в управління спірною квартирою та посилання на п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року «Про затвердження Інструкції про прядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за якою свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу), оскільки позивач не реалізувала своє право на звернення до нотаріальної контори після смерті батька із відповідною заявою та не ставила питання про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

Вимоги позивача про визнання права власності на 7/12 частин квартири в порядку спадкування після смерті батьків (1/6+5/12): на 1/6 частину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька ОСОБА_4 та на 5/12 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року матері ОСОБА_5, задоволенню не підлягають, оскільки можуть бути вирішені шляхом видачі нотаріусом позивачу та її сестрі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, виконавчого комітету Житомирської міської ради повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області.

Cуддя О. С. Рожкова