справа № 274/5655/16-п
провадження № 2/0274/159/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді - Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради матеріальну шкоду в сумі 2116.29 грн., та моральну шкоду в сумі 10000 грн..

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно повідомлення УПСЗН м. Бердичева від 16.06.2015 року № 71 його було незаконно позбавлено житлової субсидії та зобов"язано сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 2116.29 грн.. В липні 2015 року він оскаржив повідомлення відповідача та 31.05.2016 року Житомирським апеляційним адміністративним судом рішення відповідача було скасовано. Кошти в розмірі 2116.29 грн. це сума, що призначалась йому для відшкодування з боку Держави на оплату житлово - комунальних послуг згідно житлової субсидії на 2015 - 2016 роки. З огляду на викладене, йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 10000 грн.. Моральну шкоду мотивує тим, що погіршився стан його здоров"я та психічний стан, змінився звичайний стиль та ритм його життя, від був позбавлений спокою та сну, пережив емоційний стрес через чисельну кількість судових засідань.

Представником Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради 29.05.2018 року надано відзив на позовну заяву, згідно якого Управління після набрання чиннності рішення суду 31.05.2016 року виконало вказане рішення, перерахувавши розмір субсидії з листопада 2014 року. Враховуючи, що сума в розмірі 2116.29 грн. не була добровільно повернута ОСОБА_1 в Державний бюджет і не була стягнути Управлінням примусово, матеріальної шкоди позивачу завдано не було. Судами дії Управління не було визнано протиправними, а лише зобов"язано виключити вартість машини з підрахунку сукупного доходу позивача при призначенні субсидії. Відсутність шкоди, протиправної дії Управління виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У відповіді на відзив відповідача позивач та його представник наполягають в задоволенні позову з підстав, зазначених раніше, посилаючись на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.02.2016 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 року, якими його позов задоволено частково, скасовано повідомлення УПСЗН м. Бердичева від 16.06.2015 року № 71, яким його було позбавлено житлової субсидії.

У відкритому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Крім того позивач просив стягнути з відповідача витрати пов"язанні з прибуттям до апеляційного суду. Крім того внаслідок незаконних дій відповідача він через хвилювання захворів на невиліковувану хворобу, а тому просив стягнути витрати на лікування.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав зазначених в запереченнях. Крім того суду пояснила, що вказаними рішеннями судів дії управління не були визнанні незаконними. Посадові особи діяли у відповідності до чинного законодавства, і проводити будь-які перевірки щодо продажу позивачем автомобіля не мали права.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що в липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердичівської міської ради, у якому просив скасувати повідомлення Управління № 71 від 16 червня 2015 року про повернення житлової субсидії та зобовязати відповідача призначити йому житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на майбутній період 2015-2016 роки., даний факт сторонами не оспорюється.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.02.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано повідомлення Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердичівської міської ради № 71 від 16 червня 2015 року про повернення житлової субсидії останньому. Зобов"язано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердичівської міської ради при призначенні ОСОБА_1 субсидії на наступний період не враховувати дохід від продажу рухомого майна у 2014 році у розмірі 10810 гривень. Даний факт сторонами не оспорюється.

31.05.2016 року Житомирським апеляційним адміністративним судом постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "19" лютого 2016 р. змінено, та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області призначити ОСОБА_1 субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на період з травня 2015 року по квітень 2016 року включно щомісячно, без врахування доходу від продажу в 2014 році рухомого майна в розмірі 10810 грн. В решті постанову залишено без змін(а.с. 8 -9).

Також судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради на день подання даного позову до суду виконало вищевказані постанови судів та перерахувало ОСОБА_1 розмір субсидії з листопада 2014 року, даний факт сторони не оспорюють.

Питання про визнання дій відповідача незаконними позивачем не ставилось та дії Управління праці та соціального захисту населення не було визнано протиправними або протизаконними.

Окрім того, суд звертає увагу, що субсидія - це (безготівкові) кошти, які надаються громадянам з державного бюджету на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу та твердого палива, тобто допомога держави у здійсненні виплат за надані комунальні послуги особам, які того потребують. Таким чином, виходячи із практики Європейського суду з прав людини, стягнення з відповідача грошових коштів, які були призначені позивачу як державна допомога, є неправомірним.

Відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива перерахунок субсидії в межах установленого строку її призначення без звернення громадян здійснюється у разі отримання уточненої інформації щодо доходів осіб зареєстрованих у даному житловому приміщенні.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

А тому, на думку суду позивачем, і його представником суду не надано доказів про спричинення йому матеріальної шкоди в розмірі 2116.29 грн..

Що стосується клопотання позивача про стягнення витрат на лікування, то на думку суду, дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 13 Цивільного процесуального Кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, витребуваних судом у передбачених цим Кодексом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з позовними вимогами про стягнення коштів на лікування до суду не звертався, заяви про збільшення позовних вимог не надав, хоча судом така можливість йому була надана. А тому, на думку суду, дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог.

Що стосується клопотання позивача про відшкодування витрат пов"язаних із прибуттям до суду то воно також задоволенню не підлягає, оскільки суду жодних доказів про понесення даних процесуальних витрат не надано.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди то суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно роз"яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями)", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано майнову та моральну шкоду. Зобов"язання відшкодувати майнову та моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Враховуючи те, що сума коштів в розмірі 2116,29 грн. не була добровільно повернута ОСОБА_1 в Державний бюджет і не була стягнута Управлінням примусово, у зв"язку з відсутністю причинно-наслідкового зв"язку між діями відповідача та шкоди, заподіяної позивачу, тому відсутні підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Крім того, на думку суду, сам факт хвороби позивача, не може бути підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Позивачем і його представником не надано належних і допустимих доказів щодо причинного зв"язку між хворобою позивача і протиправними діянням відповідача, та вини останнього в її заподіянні

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У зв"язку з тим, що позивач, як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.В. Замега