Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 127/13154/16-ц

провадження № 61-7011св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Пром», ОСОБА_2, приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

26 квітня 2017 року у складі судді Федчишена С. А. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Пром» (далі - ТОВ «Інтер-Пром»), ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. В подальшому співвідповідачем у справі залучено приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та як третю особу - ОСОБА_3

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 21 листопада 2013 року біля 10:00 год відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Renault HR 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «VAN HOOL 3В2001», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ТОВ «Інтер-Пром», рухаючись по автодорозі Вінниця-Шпиків-Комаргород, порушив Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з належним йому автомобілем «ВАЗ-21110», реєстраційний номер НОМЕР_3, що рухався попереду у попутному напрямку, внаслідок чого його автомобіль був викинутий на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «Део Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок зіткнення транспортні засоби було значно пошкоджено, він отримав тілесні ушкодження. В період з 22 листопада 2013 року по 25 грудня 2013 року він проходив стаціонарне лікування в торакальному і травматологічному відділеннях, а в період з 26 грудня 2013 року по 22 лютого 2014 року проходив амбулаторне лікування.

Вироком Вінницького міського суду від 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Цивільні позови потерпілих про відшкодування шкоди задоволено частково. Однак, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року вирок в частині вирішення цивільних позовів скасовано, кримінальне провадження в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Вінницького міського суду від 16 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, що стало підставою для його звернення з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 177 від 22 січня 2014 року розмір шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «ВАЗ-21110» становить 41 400,00 грн. За евакуацію автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) ним сплачено 500,00 грн, за транспортування пошкодженого автомобіля з майданчика Тиврівського РВ до місця його зберігання у м. Вінниці сплачено 1 100,00 грн, витрати на лікування становлять 8 503,04 грн.

Крім того, внаслідок ДТП він пережив сильний стрес, та починаючи з

21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року постійно потерпав від фізичного болю внаслідок отриманих чисельних травм.

Посилаючись на наведене, з урахуванням поданих уточнень, просив стягнути з ТОВ «Інтер-Пром» на відшкодування матеріальної шкоди 19 795,97 грн, 1 100,00 грн - за транспортування пошкодженого автомобіля після ДТП, на відшкодування моральної шкоди - 35 000,00 грн; стягнути з ПрАТ «УПСК» -

4 311,71 грн на відшкодування витрат на лікування, 16 310,00 грн на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля; стягнути з ОСОБА_2 - 5 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу в кримінальному процесі; стягнути з відповідачів пропорційно 10 000,00 грн витрат на правову допомогу та 1 761,60 грн за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня

2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Інтер-Пром» на користь ОСОБА_1 19 795,97 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 1 100,00 грн на відшкодування витрат по транспортуванню автомобіля, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 5 569,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу, 981,04 грн на відшкодування витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні.

Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на лікування - 4 311,71 грн, на відшкодування шкоди за пошкоджений автомобіль - 16 310,00 грн, на відшкодування витрат на правову допомогу -

4 431,00 грн та 780,56 грн на відшкодування витрат за проведення автотоварознавчої експертизи.

Стягнуто з ТОВ «Інтер-Пром» - 1 280,00 грн, з ПрАТ «УПСК» - 640,00 грн., з

ОСОБА_2 - 640,00 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 1172, 1187 ЦК України відповідальність за завдану позивачу шкоди внаслідок ДТП покладається на ТОВ «Інтер-Пром», як на роботодавця ОСОБА_2 Ураховуючи, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Інтер-Пром» застрахована у ПрАТ «УПСК», страхова компанія в межах ліміту відповідальності зобов'язана відшкодувати завданий ОСОБА_1 розмір матеріального збитку та витрати на лікування. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ТОВ «Інтер-Пром» у сумі 5 000,00 грн, суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь його моральних переживань, керувався критеріями розумності і справедливості,

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року апеляційні скарги ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування змінено, зменшено розмір відшкодування з 16 300,00 грн до 7 770,00 грн.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року в частині стягнення з ТОВ «Інтер-Пром» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, збільшено розмір відшкодування такої шкоди з 5 000,00 грн до 20 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що правовідносини між позивачем і ПрАТ «УПСК» не є деліктними, а є похідними від укладеного ТОВ «Інтер-Пром» договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Ураховуючи, що на момент пошкодження автомобіля позивача вартість його відновлювального ремонту була більшою, ніж його ринкова вартість, тому страхова компанія зобов'язана відшкодувати позивачу ринкову вартість автомобіля на момент його пошкодження. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди з 5 000,00 грн до 20 000,00 грн, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі урахував глибину та тривалість душевних страждань позивача, внаслідок пошкодження його майна та заподіяння йому фізичних ушкоджень, що призвело до вимушених змін у його звичний спосіб життя.

У грудні 2017 року ПрАТ «УПСК» звернулося із касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від

13 листопада 2017 року в частині задоволених позовних вимог

ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК», ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що внаслідок ДТП транспортний засіб позивача був визнаний таким, що є фізично знищеним. Натомість, апеляційний суд не урахував, що при фізичному знищенні транспортного засобу його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Крім того, суд апеляційної інстанції не зазначив, які порушення були допущені страховою компанією при визначенні розміру страхового відшкодування, що належить до виплати позивачу. Також вважав безпідставним стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки його представник не залучався до участі у справі ухвалою суду, як особа, яка надає правову допомогу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційної скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 21 листопада 2013 року

ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Renault HR 100», реєстраційний номер

НОМЕР_1, з напівпричепом марки «VAN HOOL 3В2001», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належать ТОВ «Інтер-Пром» , рухаючись по автодорозі Вінниця-Шпиків-Комаргород, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21110», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1

Вироком Вінницького міського суду від 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, задоволено цивільний позов позивача.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року вирок суду в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасовано, направлено справу в цій частині на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вінницького міського суду від 16 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, що і стало підставою для звернення його до суду з зазначеним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вироком Вінницького міського суду від 29 грудня 2015 року установлено, що ОСОБА_2 під час ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Інтер-Пром» та виконував покладені на нього трудові обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судами установлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Інтер-Пром» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК» (страховий поліс

№ АС1760233 від 27 серпня 2013 року).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітіввідповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

ПрАТ «УПСК» виплатило ОСОБА_1 на відшкодування витрат на лікування 4 191,33 грн, а також 13 764,00 грн у зв'язку з стійкою втратою ним працездатності, Крім того ПрАТ «УПСК» виплатило дружині позивача - ОСОБА_6 33 630,00 грн на відшкодування витрат за пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль, власником якого вона є.

ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «УПСК» невиплачену частину страхового відшкодування, зокрема 4 311,71 грн на відшкодування витрат на лікування, та 16 310,00 грн на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

Заперечуючи проти позову ПрАТ «УПСК» зазначало, що воно виплатило страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 33 630,00 грн, виходячи з розміру заподіяної власнику автомобіля «ВАЗ-21110» шкоди визначеного експертом у висновку від 22 січня 2014 року, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 70 449,36 грн, що значно перевищувало його ринкову вартість (41 400,00 грн), а тому проведення його ремонту є економічно недоцільним.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Ринкова вартість автомобіля на момент проведення експертизи страховою компанією складала 41 400,00 грн, його утилізаційна вартість після пошкоджень у ДТП становила 7 770,00 грн. Ураховуючи зазначене, виплачений ПрАТ «УПСК» розмір страхового відшкодування на відшкодування шкоди за пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль у розмірі 33 630,00 грн (41 400,00-7 770,00) є таким, що відповідає вимогам статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що оскільки ремонт автомобіля позивача є економічно необгрунтованим, на його користь підлягає виплата різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, змінюючи рішення суду першої інстанції в цій частині, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що при фізичному знищенні автомобіля його власнику відшкодовується не ринкова вартість автомобіля (41 400,00 грн), а різниця між його вартістю до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи зазначене, рішення апеляційного суду в частині стягнення з

ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 7 770,00 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до

ПрАТ «УПСК».

Водночас, ураховуючи, що на лікування позивачем було сплачено 8 503,04 грн, що не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК» за шкоду заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого згідно страхового полісу

АС № 1760233 від 27 серпня 2013 року, однак відповідачем виплачено лише 4 191,33 грн, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 невиплаченої частини страхового відшкодування - витрат на лікування у розмірі 4 311,71 грн.

Витрати на правову допомогу та на проведення судової автотоварознавчої експертизи підлягають пропорційному зменшенню, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» у розмірі 4 311,71 грн, а тому рішення судів попередніх інстанцій в цій частині підлягають зміні, а саме: зменшення розміру стягнутих з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - з 4 431,00 грн до 926,46 грн, та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи - з 780,56 грн до 163,20 грн.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставності відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки його представник не залучався ухвалою суду, як особа, яка надає правову допомогу є необгрунтованими.

За змістом частини першої статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підтвердження понесення стороною витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

ОСОБА_1 надав обгрунтування та розрахунок витрат на правову допомогу, копії угод між ним та адвокатом щодо надання правової допомоги у цій справі, акт виконаних робіт, квитанції про їх оплату. Таким чином сама по собі відсутність ухвали суду про допуск адвоката, як особи, яка надає правову допомогу, не є підставою для відмови позивачу у відшкодуванні документально підтверджених ним витрат на правову допомогу.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог

ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» про відшкодування шкоди за пошкоджений автомобіль підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.Рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення витрат на правову допомогу та на проведення судової автотоварознавчої експертизи підлягають зміні щодо розміру стягнутих сум. В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» про відшкодування витрат на лікування та стягнення судового збору судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для їх скасування в цій частині немає.

Ураховуючи, що касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Інтер-Пром» та ОСОБА_2, справа в цій частині відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Керуючись статтями 400, 409, 412 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль відмовити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня

2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування витрат на правову допомогу та за проведення судової автотоварознавчої експертизи змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 926,46 грн на відшкодування витрат на правову допомогу та 163,20 грн на відшкодування витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування на лікування, та стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судового збору залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик