Ухвала

24 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 752/21254/15

провадження № 61-27381св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Компанія КВІККОМ ЛІМІТЕД,

треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 804 234, 76 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди за порушення Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБіБанк», банк) зобов'язань за договорами банківського вкладу від 20 травня 2013 року № 586729/2013 року, від 20 грудня 2013 року №702819/2013 і обслуговування відкритих рахунків: № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та в доларах США №№ 9, а також стягнути в рахунок моральної шкоди 100 000, 00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року позов задоволено частково. Судом стягнуто солідарно з Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 897 657, 63 грн за порушення статей 35, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та 5 000, 00 грн моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відповідачі як власники істотної участі ПАТ «ВіЕйБіБанк» на підставі частини шостої

статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» мають нести відповідальність перед позивачем за невиконання зобов'язань банку з повернення коштів за договорами банківського вкладу та відкритими рахунками, а також за заподіяння такими діями позивачу моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-якій інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оскільки на час розгляду справи процедура ліквідації банку тривала, то не можливо було встановити конкретний розмір завданих кредитору збитків. Передбачене статтею 58 Закону України «Про банку та банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Ця відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Посилання позивача на те, що факт заподіяння ПАТ «ВіЕйБі Банк» шкоди через порушення Компанією КВІККОМ ЛІМІТЕД та ОСОБА_6, як власниками істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк», Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підтверджені належними та допустимими доказами. Надана Національним банком України постанова Правління

від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» не дає підстав для висновку, що цією постановою встановлена вина власників істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк» у віднесенні банку до категорії неплатоспроможних. Письмові пояснення представника Національного банку України, а також інформація, що міститься в прес-релізах від 21 листопада 2014 року та від 20 березня 2015 року про те, що акціонери ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надавали реальної фінансової підтримки банку, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами, без підтвердження наведених обставин, не дає підстав для висновку про те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних з вини відповідача як учасника істотної участі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції як помилково скасоване.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що переконання апеляційного суду про непідтвердження належними та допустимими доказами вини відповідачів, який вирішив не враховувати висновки Національного банку України про встановлення причини банкрутства банку та вини власника істотної участі не відповідає дійсності. Національний банк України, маючи доступ до банківської таємниці ПАТ «ВіЕйБі Банк», оцінив ступінь порушення банківського законодавства, в тому числі законодавчо встановлених нормативів, і назвав причину настання стану неплатоспроможності банку - акціонери не надавали реальної фінансової підтримки банку, хоча законом передбачено їх обов'язок це робити.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду згадану справу.

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 757/172/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про стягнення грошових коштів.

Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що правовою проблемою є загальне визначення підстав, меж, принципів відповідальності власника істотної участі в банку, зокрема, відповідальності за бездіяльність та її наслідки (частина четверта статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність») або дії та їх наслідки (частина п'ята статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), тягар доведення вини тощо. Положенням частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не урегульовано питання, у який саме спосіб має бути доведена вина власника істотної участі в банку у віднесенні банку до категорії неплатоспроможних, а суди касаційної інстанції при вирішенні аналогічних справ доходять різних висновків, які впливають на єдність судової практики. Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому колегія суддів Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вирішення згаданого правового питання містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Предметом спору у справі, що переглядається є стягнення грошових коштів у розмірі неповернутого банківського вкладу разом з нарахованими відсотками як відповідальність власників істотної участі за невиконання банком його зобов'язань за договорами (стаття 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Враховуючи, що справа № 757/172/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про стягнення грошових коштів передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись статтями пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 752/21254/15 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 757/172/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про стягнення грошових коштів.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: С О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик