Справа № 202/1162/2018
Провадження № 2/202/1127/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, виконкому Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права на часткову безоплатну приватизацію житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права на часткову безоплатну приватизацію житлового приміщення посилаючись на те, що їй було відмолено Департаментом житлового господарства у приватизації житлового приміщення у гуртожитку за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 106, кімната 301. Підставою відмови слугувало те, що вона вже використала право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що нею на теперішній час не використано залишок житлової площі, яка підлягає приватизації, у розмірі 6,925 кв. м. Тому просила визнати за нею право на безоплатну приватизацію житлового приміщення шляхом безоплатної передачі у власність 6,925 кв. м. від загальної площі квартири, розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 106, к. 301, загальною площею 11,8 кв. м., з доплатою коштами надлишку її загальної площі у розмірі 4,875 кв. м., витрати по сплаті судового збору покласти на неї.

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити.

Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити.

Представник відповідача КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради є неналежним відповідачем. Крім того, позивачкою вже було використано право на приватизацію, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Представник відповідачів виконкому Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, гуртожиток по пр. Слобожанський, 106, в який увійшло житлове приміщення № 301, знаходиться на балансі КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на підставі рішень Дніпропетровської міської ради від 30.05.2012 року № 35/24 та від 14.11.2012 року № 53/28 (а. с. 15). Станом на 31.12.2012 року право власності на будівлю гуртожитку літ. А-9 ДП «Дніпропетровський домобудівний комбінат», в яку увійшло житлове приміщення № 301 за адресою: м. Дніпро, пр. Газети «Правда», 106, зареєстровано за Державою в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності від 29.07.2002 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради, згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 1453 від 18.07.2002 року.

ОСОБА_1 на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серії УП № 326 від 22.09.2017 року (а. с. 16) було надано у постійне користування житлове приміщення у гуртожитку по пр. Слобожанський, буд. 106, кімната 301, житловою площею 11,8 кв. м. зі складом родини 1 особа. Згідно паспорту позивачки (а. с. 9-11) вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, к. 301 з 07.06.2005 року. Згідно довідки № 01 про склад сімўї (а. с. 25) у кімнаті № 301 будинку № 106 по пр. Слобожанський в м. Дніпро постійно мешкає одна особа ОСОБА_1

Згідно технічного паспорту на житлове приміщення № 301 у гуртожитку № 106 по пр. Слобожанському в м. Дніпро (а. с. 20-23), дане приміщення складається із 1 кімнати житловою площею 11,8 кв. м., вбиральні площею 2,1 кв. м., коридору площею 2,2 кв. м., вбудованої шафи площею 0,3 кв. м., загальна площа квартири 16,4 кв. м.

ОСОБА_1 05.01.2018 року звернулася до органу приватизації із заявою про передачу їй у приватну власність жилого приміщення у гуртожитку по пр. Слобожанський, 106, к. 301.

17.01.2018 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надав позивачці відповідь (а. с. 13), згідно якої позивачці було відмовлено у підготовці проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність позивачки жилого приміщення у гуртожитку за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 106, к. 301 через відсутність законного права на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку. Згідно довідки КП ДМБТІ від 27.12.2016 року № 18096 позивачкою було використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП ДМБТІ № 18096 від 27.12.2016 року (а. с. 16) ОСОБА_1 має право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1997 року, виданого ДПМК-246 Тресту «Укррадгоспспецбуд». Згідно даних технічного паспорту на приватизовану квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 18-19) дана квартира має 3 кімнати житловою площею 591 кв. м., загальна площа квартири 66,3 кв. м.

У червні 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на приватизацію житла (а. с. 104-105).

23.06.2018 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради за № Б-430/1 надав позивачці відповідь (а. с. 124), згідно якої Департамент не має законних підстав для підготовки проекту рішення виконкому Дніпровської міської ради щодо передачі у власність жилого приміщення загальною площею більше ніж 6,92 кв. м., що в сумі не повинно перевищувати санітарну норму на одну особу 31, 0 кв. м. (21 кв. м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв. м. додатково на сімўю).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

При здійсненні приватизації державного житлового фонду можуть використовуватися житлові чеки для оплати надлишкової чи жилої площі, що не вистачає. Житлові чеки - це приватизаційні папери, що їх одержують усі громадяни і використовують при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Номінальна вартість житлового чека визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна. Громадяни, які мають житло на праві власності, можуть використовувати одержані житлові чеки для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду. Так само можуть використовувати житлові чеки громадяни, які отримали їх у порядку компенсації за приватизовану квартиру (будинок).

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни, які на законних підставах проживають у них.

При здійсненні приватизації квартири (будинку) розрахунки проводяться залежно від її загальної площі.

Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» від 26.04.93 N 305 останні підлягають випуску у вигляді приватизаційних депозитних рахунків, порядок відкриття яких та здійснення з них платежів регулюються Положенням про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків і здійснення з них платежів, затвердженим постановою правління Національного банку від 27.04.2000 N 179.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2010 року у справі № 1-38/2010 було розяснено пункт 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме право громадянина на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімўї та додатково 10 квадратних метрів на сімўю; у власність наймача і кожного члена його сімўї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищую встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сімўї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлено санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державний підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Відповідно до ч. 10, 2. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. До них відноситься: відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сімўї додатково 10 кв. м. на сімўю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно ст. 3 п. 7 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» одночасно з приватизацією жилих приміщень у гуртожитках, на яких поширюється дія цього Закону, приватизується і відповідна частина допоміжних приміщень у таких гуртожитках.

Згідно п. 10 «Методичних рекомендацій щодо реалізації мешканцями гуртожитків права на житло шляхом приватизації кімнати (кімнат, жилих блоків, секцій) у гуртожитках» загальна площа житлового блоку, секцій у гуртожитку визначається як сума жилих і підсобних приміщень блоку.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сімя наймача безоплатно, наймачу та членам його сімї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Відповідно до п. 9 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Судом встановлено, що позивачка разом із членами сімўї, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у 1997 році приватизували квартиру АДРЕСА_3. Загальна площа даної квартири складає 66,3 кв. м. Тобто кожен із членів сімўї в порядку приватизації мав би отримати 23,5 кв. м. (санітарна норми 21 кв. м. х 4 + додатково на сімўю 10 кв. м.), але отримав 19,075 кв. м. (загальна площа 66,3 кв. м. + додатково на сімўю 10 кв. м. = 76,3 кв. м.: 4). Тобто, площа, яку позивачка не отримала в порядку приватизації цієї квартири склала 4,425 кв. м. Загальна площа житлового приміщення № 301 у гуртожитку № 106 по пр. Слобожанському в м. Дніпро складає 16,4 кв. м.

Згідно довідки ПАТ Державний ощадний банк України № 103.22-11/1308 від 04.10.2017 року (а. с. 14) ОСОБА_1 не значиться в списках на отримання житлового чеку за адресою: АДРЕСА_1 та м. Дніпро, пр. Слобожанський, 106, к. 301.

Позивачкою не надано доказів отримання нею житлових чеків з урахуванням їх залишкової вартості після здійснення приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 площею меншою від тієї, яку вона може отримати безоплатно, тому суд позбавлений можливості перевірити та врахувати вартість таких житлових чеків при до приватизації позивачкою житлового приміщення у гуртожитку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок позивачки.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» , ст. ст. 4,10-13, 19, 43, 76-81, 89,90, 95, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Г. Зосименко