Справа № 461/2663/17 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/5900/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Київська Русь», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» про відшкодування шкоди за банківським вкладом,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання за ним права вкладника за Договором банківського вкладу, визнання права на відшкодування заборгованості за вкладом в сумі 124000 грн. та стягнення з ФГВФО гарантовану суму вкладу в розмірі 124000 грн.

Ухвалою Галицького суду м.Львова від 18 квітня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалу оскаржила Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Біла Ірина Володимирівна. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, оскільки провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності. Стверджує, що у суду не було підстав для відкриття провадження на підставі ч.5 ст.110 ЦП України, оскільки позивач не є вкладником банку, так як грошові кошти від нього не залучалися, а відтак він не є споживачем фінансових послуг. Зазначає, що даний позов повинен пред'являтися відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України за місцезнаходженням юридичної особи. Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою позовну заяву повернути позивачеві.

Сторони у справі в судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

02 квітня 2018 року від Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Білої І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю представника прибути в судове засідання через відсутність коштів на відрядження. Крім цього, просить наступне судове засідання призначити в режимі відеоконфернеції.

Розглянувши клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки воно не підтверджене жодними належними та допустимими доказами. Щодо призначення судового засідання в режимі відеоконференції то в цій частині клопотання не підлягає до задоволення з підстав того, що таке подано з порушенням строку передбаченого ч.7 ст.212 ЦПК України.

Частиною 2 ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється оскаржувана ухвала.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України (в редакції на час звернення з позовом), позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом про захист своїх прав щодо повернення коштів за договором банківського вкладу, тобто споживача фінансових послуг, а тому на правовідносини між ним, як споживачем послуг та надавачем таких послуг - ПАТ «Банк «Київська Русь» поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є вкладником банку та споживачем фінансових послуг є безпідставними та необґрунтованими, оскільки на час відкриття провадження у справі дані обставини потребують з'ясування.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За таких обставин, коли зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1, що за адміністративно-територіальним поділом м. Львова відноситься до Галицького району м.Львова, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано положення ч. 5 ст. 110 ЦПК України(в редакції на час звернення у суд з позовом) й правомірно відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота