Номер провадження: 22-ц/785/1767/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із сплати за житлово-комунальні послуги, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Сегеда О.М. 13 листопада 2017 року у м. Одесі, -

встановила:

Представник ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, який було уточнено, про стягнення заборгованості із сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 14 037,75 гривень (т. 1 а. с. 2-4, 71-73).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 01 лютого 2015 року між ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» та ПП «ЖКК СГІ» був укладений договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» отримало право вимоги заборгованості за надані комунальні послуги, у розмірі 11 028,39 гривень, які вчасно не були сплачені ОСОБА_2 У подальшому, Товариство стало забезпечувати виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за місцем проживання ОСОБА_2, яка відмовляється від оплати житлово-комунальних послуг у добровільному порядку. Станом на 31 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за комунальні послуги складала 14 037, 75 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року позов ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» заборгованість за користування житлово-комунальними послугами за період з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 9 142, 90 гривень, судовий збір у розмірі 551,20 гривень. В інший частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 363,08 гривень (т. 2 а. с. 85-87).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта: суд безпідставно вважав встановленим, що за договором відступлення права вимоги ПП «ЖКК СГІ» відступило ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» право вимоги по стягненню заборгованості по сплаті комунальних послуг; у звязку із тим, що ОСОБА_2не отримала письмове повідомлення про зміну кредитора, остання вважає, договір відступлення права вимоги був складений директором ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» не 01 лютого 2014 року, а значно пізніше з метою незаконного збагачення шляхом звернення до суду; відсутність письмового договору сторін про надання спірних послуг звільняє ОСОБА_2 від сплати комунальних послуг; встановлені тарифі на спірні послуги є незаконними (т. 2 а. с. 99-112).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 січня 2002 року, на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (т.2, а.с.23), в якій відповідачка проживає та отримує житлово-комунальні послуги.

Судом встановлено, що за договором відступлення права вимоги від 01 лютого 2015 року ПП «ЖКК СГІ» відступило ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» право вимоги заборгованості мешканців будинку №70 по вул. Овідіопольська дорога, 3, по сплаті комунальних послуг станом на 01 лютого 2015 року (т.1, а.с.6-7,8-9).

Крім того, відповідно до Статуту в межах розробленого типового договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» забезпечує виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом укладення договорів з постачальниками, зокрема, забезпечує прибирання внутрійшньобудинкових приміщень та прибудинкової території, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: гарячого і холодного опалення водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації; поливання дворів, клумб і газонів, освітлення місць загального користування, підвалів, підкачування води, дератизація, дезінсекція, прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду протиожеледними сумішами; обслуговування димових та вентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності; обслуговування номерних знаків, тощо.

Згідно з актами звірки річних взаємних розрахунків між «ЖКК СГІ» та ОСОБА_2 у останньої, починаючи з 01 січня 2010 року по 31 серпня 2016 року, утворилась заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків та прибудинкових територій у розмірі 14 047,84 грн.(т.1, а.с.71-74, 75,т.2, а.с.38, 39, 40, 41, 42, 43).

10 серпня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси, за заявою ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс», був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11 028,39 грн., а також виплати по сплаті судового збору у розмірі 121, 80 грн. (т.1, а.с.137).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2015 року зазначений судовий наказ був скасований (т.1, а.с.23-24).

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. N 572, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ч.3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на

житлово-комунальні послуги в розмір не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У частині 4 статті 319 ЦК України, яка регулює правовідносини, повязані зі здійсненням права власності вказується, що власність зобовязує.

Відповідно до вимог статті 322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати своє майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон).

Субєктами вказаного Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 статті 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Типовий договір з надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій по спірному будинку є розробленим.

Водночас ОСОБА_2, як власник спірної квартири, постійно проживаючи у ній та будучи споживачем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, від укладення такого договору ухиляється.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» як кредитор має право вимагати виконання обов'язку оплати послуг утримання будинку, споруд та прибудинкових територій у повному обсязі як від одного з солідарних боржників, так і від усіх разом.

Разом із тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

Зазначене кореспондується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13.

Частково задовольняючи клопотання ОСОБА_2 про застосування до позовної заяви строку позовної давності, суд дійшов висновку, що 10 серпня 2015 року ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу, таким чином перебіг строку позовної давності починається з 10 серпня 2012 року.

18 липня 2017 року до суду першої інстанцій від ОСОБА_2 надійшла заява про застосування до даних правовідносин строку позовної давності (т.1, а.с.161).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позивною давністю, відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ, відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому Розділом ІІ ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перериває перебіг позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо застосування до виниклих правовідносин позовної давноісті за заявою відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, до виниклих правових відносин застосовується загальний строк позовної давності, тобто наявна у відповідача заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території може бути стягнута за період з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 9 142, 90 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем при розгляді справи не спростований.

Враховуючи, що строком позовної давності захищається порушене право особи та суд першої інстанції при розгляді справи встановив порушення прав ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс», його позовні вимоги за період з 01 січня 2009 року по 01 серпня 2012 року не підлягали задоволенню у звязку із пропуском строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо частково задоволення позовних вимог ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс».

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що суду не надано жодного документа на підтвердження факту відступлення права вимоги ПП «ЖКК СГІ» на користь ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» по стягненню заборгованості по сплаті комунальних послуг з мешканців будинку №70 по вул. Овідіопольська дорога, 3.

Так, у матеріалах справи міститься завірена належним чином копія Договору відступлення права вимоги від 01 лютого 2015 року, згідно якого ПП «ЖКК СГІ» відступило ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» право вимоги заборгованості мешканців будинку №70 по вул. Овідіопольська дорога, 3, по сплаті комунальних послуг станом на 01 лютого 2015 року, до договору додано ОСОБА_3 №19 прийому-передачі заборгованості мешканців вказаного будинку станом на 01 лютого 2015 року (т.1, а.с.6-7, 8-9).

Вказане, а також те, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку до суду із вимогами щодо недійсності договору відступлення права вимоги від 01 лютого 2015 року не зверталась, даний договір не визнаний на підставі судового рішення недійсним, свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність доказів передачі прав вимоги по стягненню заборгованості по сплаті комунальних послуг.

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_2на те, що остання не отримала письмове повідомлення про зміну кредитора, а тому вважала, що договір відступлення права вимоги був складений директором ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» не 01 лютого 2014 року, а значно пізніше з метою незаконного збагачення шляхом звернення до суду.

П.3.2. Договору відступлення права вимоги встановлено, що первісний кредитор не пізніше 10 робочих днів з дати набрання сили цим Договором направляє Боржникам письмове повідомлення про відступлення права вимоги дебіторської заборгованості, вказаної у п.1.1. Договору, Новому кредитору.

За умовами Договору відступлення права вимоги, первісним кредитором є ПП «ЖКК СГІ», яке і було зобовязано направити боржникам письмове повідомлення про зміну кредитора, крім того, є незрозумілим, як взаємоповязаний факт ненаправлення ПП «ЖКК СГІ» письмового повідомлення боржникам про зміну кредитора із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, що договір відступлення права вимоги був складений директором ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» не 01 лютого 2014 року, а значно пізніше з метою незаконного збагачення шляхом звернення до суду. На підтвердження вказаного апелянтом не наданого жодного належного та допустимого доказу.

Необґрунтованим є також довід апеляційної скарги, що відсутність письмового договору сторін про надання спірних послуг звільняє ОСОБА_2 від сплати останніх.

Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобов'язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, які породжують цивільні права та обов'язки.

Тобто, якщо особа споживала житлово-комунальні послуги, надані виконавцем послуг, між нею і виконавцем цих послуг виникають договірні правовідносини.

Згідно положень діючого законодавства, особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

Споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від виплати виниклої у нього заборгованості навіть у разі ненадання окремих житлово - комунальних послуг.

Підстав, визначених пунктами 5 та 6 статті 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», за якими ОСОБА_2, як споживач, має право на зменшення розміру плати за надані

послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством , на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Безпідставним є довід апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності встановлених тарифів на спірні послуги, оскільки факт такої незаконності у визначеному законом порядку не встановлений.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_3