18.10.2018 Справа № 363/5144/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Палій Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1 А-К.,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зобовязання провести перебудову самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про зобовязання провести перебудову самочинного будівництва, в обґрунтування якого зазначила наступне. ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, 10, площею 0.1510 га, кадастровий номер :02:144:0005 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. З метою отримання технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, вона звернулась до ТОВ «Інтер-Град», які підготували технічну документацію та з якої вбачається, що зведений сусідкою ОСОБА_3 гараж із навісом на 0.3 м. заступає будівлею та 0.58 м. навісом на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4. У добровільному порядку, ОСОБА_3 не бажає перебудовувати гараж із навісом, а тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить відновити стан земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, 10, площею 0.1510га, кадастровий номер 1:02:144:0005, який існував до порушення прав власника, ОСОБА_4, шляхом проведення перебудови гаража з навісом ОСОБА_3 з урахуванням державних будівельних норм та санітарних норм, а саме, з перенесенням крайньої стіни гаража на 1 метр від кордону ділянки. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_3, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 11000 гривень.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.12.2015р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

15.02.2016р. від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позивачкою було сформовано земельну ділянку та зареєстровано право на неї у встановленому законодавством порядку. Натомість відповідачем не доведено факту реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, а отже, земельна ділянка відповідача не сформована та збудований нею гараж із навісом є самочинним будівництвом.

17.03.2016р. відповідачка ОСОБА_3 надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що 27.08.1997р. отримала державний акт на право приватної власності на землю № IV-КВ № 100138, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку в масиві «Лазарів сад», с. Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області. Крім того, Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області, 04.07.2007р. було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, 12 та рішенням технічної державної комісії, житловий будинок з господарчими спорудами прийняти в експлуатацію. Також, Вишгородське бюро технічної інвентаризації, зареєструвало технічний паспорт на житловий будинок із господарським блоком. Таким чином, відповідачка вказує на те, що зазначений й позові гараж з навісом не є самочинним будівництвом, а збудовано на земельній ділянці відповідного цільового призначення на підставі дозвільних документів. Крім того, зазначила, що позивачка стала власником сусідньої земельної ділянки у 2008 році, на той момент усі споруди вже були збудовані та їх будівництво було узгоджено із сусідами, які були власниками ділянки на той час. У звязку із чим, позивачка просить відмовити у задоволенні позову.

04.04.2016р. від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що незважаючи на наявність технічного паспорту на будинок, відповідач побудував гараж із навісом, не на своїй земельні ділянці, а тому таке будівництво, вважається самочинним та таким, що порушує права позивача.

Крім того, 04.04.2016р., судом було винесено ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставлено питання, чи є технічна можливість провести перебудову гаражу з навісом, який належить ОСОБА_3, шляхом перенесення крайньої стіни гаража на 1 метр від кордону земельної ділянки ОСОБА_4 та провадження у справі зупинено.

20.04.2017р. до суду надійшов висновок експерта за результатами проведеної експертизи та 21.04.2017р. провадження у справі було відновлено і призначено справу до розгляду.

26.06.2017р. представник позивача збільшивши позовні вимоги, просила зобовязати ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, б/н, площею 0.1510га, кадастровий номер 1:02:144:0005, який існував до порушення прав власника, ОСОБА_4, шляхом проведення перебудови господарської будівлі з навісом ОСОБА_3 з урахуванням державних будівельних норм та санітарних норм, а саме, з перенесенням крайньої стіни гаража на 1 метр від кордону ділянки.

18.10.2018р. у судових дебатах, представник позивачки підтримав заявлені позовні вимогу, наполягав, на тому, що побудований ОСОБА_3 гараж із навісом на частині земельної ділянки ОСОБА_4 є саме самочинним будівництвом, у звязку із чим просив задовольнити позов.

Представник відповідачки та відповідачка у судових дебатах проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, оскільки гараж із навісом були збудовані на підставі дозвільних документів. Крім того, представник відповідачки зазначив, що відповідно до інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі, середньоквадратична похибка місце знаходження межового знаку у селах складає 0.3 метра та гараж із навісом збудований із узгодженням з попередніми власниками земельної ділянки ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 22.09.2009 року, ОСОБА_4 набула права власності на земельну ділянку площею 0.1510 га, кадастровий номер :02:144:0005, яка знаходиться у масиві «Лазарів сад», с. Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області (а.с. 14-15).

На замовлення ОСОБА_4, ТОВ «Інтер-Град» у 2014 році виготовило технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Під час проведення топографо-геодезичних робіт, було виявлено, що гараж із навісом гр. ОСОБА_3 частково знаходиться на території земельної ділянки гр. ОСОБА_4, а саме будівля заступає на 0.30м., а навіс на 0.56 метра (а.с. 8-33).

Згідно з актом Державної інспекції сільського господарства в Київській області № А1/193 від 20.01.2015р. гараж гр. ОСОБА_6 частково знаходиться на території земельної ділянки ОСОБА_4, а саме будівля заступає на 0.30 метра (а.с. 36-41).

Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобовязані, зокрема не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, повязаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Статтею 103 ЗК України, передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

05.11.2005 року, Вишгородським районним бюро технічної інвентаризації, було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, 12. Власником вказаного майна зазначено ОСОБА_3 (а.с. 79-84).

Відповідно до державного акту про право власності на землю серія IV-КВ № 100138, від 29.08.1997р., ОСОБА_6 було надано у власність земельну ділянку площею 0.150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці (а.с. 85).

31.10.1996 року, Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області, було затверджено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_6, в с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад» (а.с. 89).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, ОСОБА_6 уклала шлюб із громадянином ОСОБА_7 та змінила прізвище на «Боровець».

Актом держаної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 04.07.2007р, прийнято рішення про прийняття до експлуатації двоповерхового житлового будинку з господарськими спорудами, розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», який побудувала гр. ОСОБА_3. Відповідно до вказаного акту, будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами (а.с. 88).

На підставі вище зазначеного акту, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, будинок з господарськими спорудами, до складу яких входить гараж з навісом (а.с. 86-87).

Статтею 376 ЦК України передбачено, що самочинним будівництвом вважаються обєкти нерухомості, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; обєкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналізуючи вказану норму, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинний.

Досліджуючи матеріали справи, встановлено, що ОСОБА_3, 27.08.1997р. отримала державний акт на право приватної власності на землю № IV-КВ № 100138, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку в масиві «Лазарів сад», с. Нові Петрівці, Вишгородського району Київської області.

04.07.2007р. Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області, було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, 12 та рішенням технічної державної комісії, житловий будинок з господарчими спорудами прийняти в експлуатацію.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3 використовуючи земельну ділянку за призначенням на підставі дозвільних документів побудувала житловий будинок із господарськими спорудами до складу яких входить гараж з навісом. Крім того, отримала свідоцтво про право власності на вказане майно, а отже таке майно не може вважатися самочинним будівництвом, у звязку з відсутністю будь-якої складової частини, яка визначає самочинне будівництво.

Крім того, Акт держаної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію, затверджений Вишгородською районною державною адміністрацією, підтверджує, що ОСОБА_3 виконала всі передбачені проектною документацією та державними стандартами, будівельними нормами і правилами роботи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 набула права власності на земельну ділянку у 1997 році та згодом побудувала на цій ділянці житловий будинок із господарськими будівлями в межах земельної ділянки, які були встановлені у держаному акті про право власності на земельну ділянку. Крім того, на час будівництва, власником суміжної ділянки, жодної претензії заявлено не було.

В свою чергу, ОСОБА_4 стала власником земельної ділянки, яка має суміжну лінію із ділянкою ОСОБА_3 у 2009 році та отримала держаний акт про право власності на земельну ділянку та лише у 2014 році звернулась до ТОВ «Інтер-Град» з метою встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Разом із цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 зайняла частину земельної ділянки ОСОБА_4, а це не стало причинним наслідком похибки інженерів землевпорядників, які робили проекти землеустрою у 1997 році, під час первинного виділення земельних ділянок, оскільки, як вбачається з топографічної карти, земельна ділянка яка належить позивачу, з одного боку, частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3, а з іншого боку земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на межі земельної ділянки ОСОБА_4 (а.с. 9 т.2).

З огляду на викладене, суд вбачає, що суміжні земельні ділянки які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по межі зіткнення накладаються одна на одну в різних частках.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376 було затверджено інструкцію про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками.

Згідно із вказаної Інструкцією, встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо затвердження меж земельної ділянки в натурі, технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 3.10 Інструкції передбачено, що середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів держаної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у селах 0.3 метри.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі здійснюється виконавцем робіт у присутності власника земельної ділянки, власників суміжних земельних ділянко або уповноваженою ним особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Як вбачається з акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25.09.2014р., який складено представником ТОВ «Інтер-Град», за участі представника сільської ради та ОСОБА_4, власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Однак, власники суміжних земельних ділянок присутніми під час складанню акту не були, інформація щодо їх повідомлення про закріплення межовими знаками меж земельних ділянок в натурі відсутня.

Під час розгляду справи, жодна сторона не заявляла клопотання про проведення земельно-технічної експертизи, яка б дала змогу встановити чи є накладання меж земельних ділянок одна на одну та саме внаслідок чого було допущено таке накладання.

Згідно з висновком проведеної судової будівельної-технічної експертизи, провести перебудову будівлі господарського блоку (гаражу) з навісом, який належить ОСОБА_3 шляхом перенесення крайньої стіни будівлі господарського блоку (гаражу) на 1 метр від кордону земельної ділянки ОСОБА_4 технічно можливо. Така перебудова передбачає не тільки виконання будівельних робіт з перенесення вказаної стіни на 1 метр, а і виконання інших робіт, зокрема з розбирання та влаштування (перенесення) фундаментів, перекриття, даху, покрівлі тощо, тобто проведення реконструкції існуючої будівлі господарського блоку (гараж) з навісом. Відповідно до положень нормативно-правових актів для виконання реконструкції обєкта будівництва необхідно отримати вихідні дані (в тому числі звіти вишукувальних робіт та інструментальних обстежень, технічні умови, тощо), розробити і затвердити відповідну проектну документацію, виконати підготовчі та будівельні роботи, прийняти обєкт в експлуатацію.

Під час дослідження вказаного висновку експерта, жодна із сторін по справі не звернула увагу на те, що експерт зазначає під час дослідження обєкта. При цьому експерт чітко вказує на те, що з технічної точки зору для перенесення крайньої стіни необхідно виконати будівельні роботи з її розбирання (руйнування), а також розбирання (руйнування) елементів даху, підлоги, перекриття над погребом, сходової клітки, фундаментів, примикаючих інших стін та перегородок із подальшим їх зведенням. За результатами виконання вказаних будівельних робіт буде виконана перебудова і будівля господарського блоку змінить свої геометричні розміри та техніко-економічні показники. Отже така перебудова, відповідно до положень ДБН А.2.2-3 визначається як реконструкція. Оскільки при реконструкції здійснюється втручання у несучі конструкції то будівля господарського блоку повинна були виведена з експлуатації. Таким чином, можна зазначити, що виконати перебудову шляхом перенесення тільки однієї крайньої стіни досліджуємої будівлі господарського блоку без розбирання (руйнування) інших конструктивних елементів будівлі, технічно не можливо.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку у спосіб передбачений законом, у подальшу, отримавши відповідні дозволи, провела будівельні робити, які були затвердженні Вишгородською РДА, жодних порушень та проектних відхилень виявлено не було у звязку із чим, обєкти будівництва введені в експлуатацію та ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на майно.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Правомірність набуття відповідачем права власності на земельну ділянку та житловий будинок із господарськими будівлями, підтверджена належними правовстановлюючими документами, фактом державної реєстрації такого права.

Враховуючи наданий експертом висновок, що з технічної точки зору, перенести крайню стіну на 1 метр можливо, однак, такий перенос призведене до виведення будівлі з експлуатації, повної її перебудови та повторному введенню в експлуатацію. Такі дії призведуть до порушення прав власника майна на мирне володіння, оскільки реконструкція гаражного блоку призведене до виведення споруди із експлуатації, що в свою чергу призведе до втрати права власності на майно згідно свідоцтва, оскільки воно буде зруйноване.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи досліджені матеріали справи та пояснення сторін, суд приходить до переконання, що сторонами не доведено факту самочинного будівництва. З наданих матеріалів справи, дійсно вбачається накладання земельних ділянок одна на одну, однак, жодною стороною не доведено, що саме спричинило таке накладання. Таким чином, суд вважає, що сторонами не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, що не дає змогу суду дійти до обґрунтованого висновку та задоволення заявлених вимог, а тому в задоволені позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 91, 96, 103, 104, 152 ЗК України, 317-319, 376, 391 ЦК України, ст. 10-16, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені уточненого позову ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зобовязання провести перебудову самочинного будівництва відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 26.10.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: Полтавська область, м. Лохвиця, вул. Шевченка, буд. 4а.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, масив «Лазарів сад», вул. Володимирська, 12.

Суддя І.Ю. Котлярова