Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4411/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Номер провадження 22-ц/778/253/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участі секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі ТОВ «ОТП Факторинг») до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування зазначеного позову позивач зазначав, що 02.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-202/064/2008, за яким ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 45000 доларів США для придбання нерухомого майна строком до 02.07.2038 року, умови якого змінювались додатковими договорами № 1 від 19.02.2009 року, № 2 від 21.-07.2009 року та № 3 від 02.12.2010 року, № 4 від 02.11.2011 року.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось договорами поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в солідарному порядку відповідають за усіма зобов'язаннями, які випливають з кредитного договору.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків станом на 27.04.2017 року існує заборгованість в сумі 1 562 592,31 гривні, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 44955,58 доларів США, за еквівалентно 1 195 314,93 гривням, заборгованість по відсоткам 3484,52 долари США, що еквівалентно 92 649,21 гривням, пеня в сумі 274 628,17 гривень.

Посилаючись на те, що 30.09.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») укладено договір факторингу, за яким позивач придбав право вимоги за кредитним договором, просить стягнути солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 562 592,31 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог до кожного.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-202/064/2008 від 02.07.2008 року в сумі 1 562 592,31 грн., а також судовий збір в сумі 3654 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у зв'язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у цій справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( судової повістки) ( а.с.143т. 2) до апеляційного суду не з'явився, причини неявки не повідомив, будь яких клопотань від нього не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який не прибув в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд виходив з припинення поруки.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, 02.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ML-202/064/2008 (т. 1 а.с. 6), за яким ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 45000 доларів США для придбання нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1, строком до 02.07.2038 року. ОСОБА_3 у свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним щомісячними ануїтетними платежами.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_3 не заперечувався.

Додатковим договором № 1 від 19.02.2009 року (т. 2 а.с. 55) до кредитного договору вносились зміни шляхом викладення Графіку платежів в новій редакції та зімни інших умов договору.

Додатковим договором № 2 від 21.07.2009 року (т. 2 а.с. 60) до кредитного договору вносились зміни в частині процентної ставки, яка застосовується за кредитним договором.

Додатковим договором № 3 від 02.12.2010 року до кредитного договору вносились зміни шляхом зміни розміру процентної ставки за договором на певні періоди часу, викладенні графіку платежів в новій редакції.

02.11.2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 4, яким знову вносились зміни до умов кредитного договору.

02.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № SR-202/064/2008 (т. 1 а.с. 11), за яким ОСОБА_5 солідарно відповідає за зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором з повернення основної суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

02.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № SR-202/064_1/2008 (т. 1 а.с. 10), за яким ОСОБА_6 солідарно відповідає за зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором з повернення основної суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

За договором факторингу, укладеного 30.09.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» (т. 1 а.с. 80-92) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги до боржника та поручителів за кредитним договорами, в тому числі і за кредитним договором № ML-202/064/2008, укладеним зі ОСОБА_3

12.11.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досудову вимогу від 11.11.2013 року (т. 2 а.с. 74-79), яка містить повідомлення про зміну кредитора з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а також вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня отримання такої вимоги шляхом сплати заборгованості за кредитом у сумі 44955,58 доларів США та відсотків в сумі 3834,52 долари США.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до розрахунку (т. 2 а.с. 32-72) станом на 27.04.2017 року заборгованість за кредитним договором становить по кредиту 44955,58 доларів США, по відсоткам 3484,52 долари США, по пені 11064,50 доларів США, що еквівалентно 294192,62 гривням.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки встановив наявність у ОСОБА_3 станом на 27.04.2017 року заборгованість в розмірі 1562592,31 грн, яка і підлягає стягненню.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з підстав пропуску строку пред'явлення вимоги до поручителів відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосовану в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України фразу «… якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя» слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17.

Враховуючи, що в оспорюваному договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, а строк виконання основного зобов'язання було змінено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту у листопаді 2013 року, а тому він є таким, що настав у травні 2014 року, при цьому з позовом до поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 позивач звернувся лише у червні 2015 року, правильними є висновки суду першої інстанції про припинення поруки ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що уклавши додатковий договір № 3 від 02 грудня 2010 року, позивач фактично в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язань, який настав у січні 2011 року, тобто після спливу 30 календарних днів після укладення додаткового договору, колегія не бере до уваги виходячи з наступного.

Додатковим договором № 3, який підписаний ОСОБА_3, визначено, що процентна ставка за користування кредитом буде змінюватись протягом наступних періодів, а сам: з 02.11.2010 року по 03.05.2011 року буде застосована фіксована процентна ставка у 6,5% річних, з 03.05.2011 року по 02.11.2011 року застосовуватиметься фіксована процентна ставка у 12,46% річних, а з 02.11.2011 року до повного погашення боргових зобов'язань використовуватиметься плаваюча процентна ставка у розмірі фіксованого відсотку 4,96% +FIDR. Крім того, додатковим договором № 3 викладений в новій редакції Графік платежів, відповідно до якого платежі повинні здійснюватися ОСОБА_3 до 02.07.2038 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зробив висновок про те, що укладення додаткового договору № 3 та внесення пункту 2.1.5.1 не може розцінюватися як вимога банку про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором та зміну строку виконання зобов'язань в односторонньому порядку, адже фактично з додаткового договору № 3 вбачається, що сторони планували подальші цивільно-правові відносини з урахуванням допущених на той час порушень виконання зобов'язань позичальником.

Крім того, 02.11.2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 4, яким знову вносились зміни до умов кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду з даним позовом, колегія вважає безпідставним, оскільки Відповідно до положень ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 260, 261, 263 ЦК України вказано, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Враховуючи вищевикладені висновки суду та правові позиції Верховного Суду України суд вважає, що строк виконання зобов'язань змінений шляхом направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за договором, тож строк позовної давності слід рахувати після спливу 30 календарних днів з дня направлення відповідачам досудового вимоги 12.11.2013 року.

З позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось 24.06.2015 року, що підтверджено штемпелем суду з зазначенням вхідної дати на позовній заяві.

Останній платіж за договором здійснений ОСОБА_3 у грудні 2013 року, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Грошові кошти за вказаним платежем зараховані на погашення процентів за користування кредитом.

Як зазначає ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Посилання відповідача та його представника на те, що цей платіж сплачений внаслідок договірного списання, тож не може вважатися дією, що свідчить про визнання особою свого боргу, суд оцінює критично, оскільки по-перше, доказів того, що вказаний платіж є наслідком саме договірного списання банком грошових коштів з рахунку відповідача суду не надано, а по-друге, списання коштів банком з рахунку відповідача, з яким погодився ОСОБА_3, передбачено п. 1.5.2 кредитного договору, а після списання грошових коштів ОСОБА_3 з будь-якими запереченнями з цього приводу до банку не звертався, вимог про повернення коштів не висував, що свідчить про визнання ним свого боргу за кредитним договором.

Застосування позовної давності до кожного з платежів відповідно до правової позиції Верховного Суду України, є безпідставним, оскільки укладаючи додаткові договори у 2010 та 2011 роках, тобто після здійснення останнього платежу на погашення суми кредиту, ОСОБА_3 саме і вчинив активні дії, які свідчать про визнання ним боргу за договором. Крім того, здійснюючи оплати коштів у 2012 та 2013 роках ОСОБА_3 не зазначав цільового призначення платежів, а черговість зарахування грошових коштів, які надходять, визначена умовами договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими.

Інші докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 22.01.2018 року.

Головуючий

Судді: