БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/215/18
Справа № 356/380/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області заяву про затвердження мирової угоди в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні 26.10.2018 року сторони звернулись до суду з заявою про затвердження мирової угоди, за умовами якої ОСОБА_2 визнає за ОСОБА_1 право власності на спадщину у вигляді права забудови всього недобудованого будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Вячеслава Чорновола, 68 в м. Березань Київської області вартістю 363 300 грн. В свою чергу ОСОБА_1 визнає за ОСОБА_2 право власності на спадщину у вигляді трактора Т-16, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року, двигун № 10-06449, обєм двигуна 2 080 куб.см. вартістю 107 141 грн. Відтак, просили суд постановити ухвалу, якою затвердити умови вказаної мирової угоди, а провадження у справі закрити (а.с.108).

Суд, заслухавши позицію сторони, проаналізувавши зміст мирової угоди, дослідивши матеріали справи, вважає, що у її затвердженні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

В свою чергу, метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не повязані зі спірними правовідносинами.

Досліджуючи умови мирової угоди, суд повинен виходити з норм ст. 13 ЦК України, яка визначає межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Суд при вирішення питання про визнання мирової угоди повинен встановити наявність у позивача субєктивного права, а у відповідача зобовязань, а також факт невиконання таких зобовязань, який став причиною порушення прав позивача.

Тобто, суд не має визнавати мирову угоду, не зясувавши фактичних обставин справи. Таким чином, зясування судом фактичних обставин справи має бути обовязковою умовою визнання мирової угоди судом.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відтак, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, ч. 1, 4 ст. 375 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

При цьому, правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Так, за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Перелік документів, що надають право на виконання будівельних робіт, міститься в ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, таким документом є відповідне повідомлення про початок виконання будівельних робіт, після подачі якого до уповноваженого органу забудовник набуває право виконувати будівельні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку спірні правовідносини виникли з приводу спадкового рухомого та нерухомого майна у вигляді трактора та збудованого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами відповідно, відтак, щодо речей (майна), як обєктів матеріального світу в розумінні ст. 179 ЦК України.

В той же час, за змістом мирової угоди, відповідач визнає за позивачкою право власності на спадщину у вигляді права забудови недобудованого будинку з господарськими будівлями і спорудами, відтак, майнове речове право в розумінні ч. 2 ст. 190 ЦК України, що є відмінним від предмету даного спору, залишаючи за собою право власності на спадщину у вигляді трактора.

Відтак, розглянувши вказані умови мирової угоди, дослідивши матеріали справи, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, а також той факт, що підставою для звернення позивачки до суду стала відмова нотаріуса у оформленні свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, судом встановлено, що визнання за позивачкою відповідного права забудови виходить за межі здійснення останньою її цивільних прав, встановлені ст. 13 ЦК України, так як з врахуванням ч. 4 ст. 25 ЦК України за життя спадкодавець не отримав у встановленому законом порядку право на виконання будівельних робіт, відтак, умови вказаної мирової угоди суперечать закону, так як фактично узаконюють самочинне будівництво спірного будинку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 49, 207, 258-260, 268, 352-354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні мирової угоди в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала про відмову у затвердженні мирової угоди згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Р. М. Лялик