Справа № 442/7086/18
Провадження № 2-р/442/11/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Грицай М.М.

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області заяву ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду від 27.10.1997 у справі №2-284,-

встановив:

До Дрогобицького міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду.

У даній заяві ОСОБА_2 просить вказати, в якій частині визнано частково недійсним заповіт і на яке майно вона має право згідно заповіту. Також просить роз'яснити резолютивну частину рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 27.10.1997, а саме, у частині: «Визнати частково недійсним заповіт, складений в місті Стебник Львівської області 20.12.1996 від імені ОСОБА_3, 1923 року народження, мешканки села Болехівці Дрогобицького району Львівської області, про те, що вона, на випадок своєї смерті, робить розпорядження: все майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право, заповідає своїй дочці ОСОБА_2, - який посвідчений державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 і на прохання ОСОБА_3, підписаний у її присутності ОСОБА_5.

Мотивує тим, що Дрогобицьким районним судом 27 жовтня 1997 року було постановлено рішення, згідно з яким позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визначення заповіту недійсним та визнання за ними права власності на ціле будинковолодіння, ОСОБА_8 (ОСОБА_9), ОСОБА_10 до ОСОБА_2, третьої особи Дрогобицької державної нотаріальної контори про визначення заповіту частково недійсним та визнання права власності на 5/8 ідеальних частин у спірному майні, - задоволено частково. Вважає, що зазначене в резолютивній частині рішення суду є не зовсім зрозумілим (неясним).

У судовому засіданні представник заявника - ОСОБА_1 заяву підтримав, просить її задоволити. Пояснив, що ОСОБА_2 на даний час має намір також успадкувати після смерті ОСОБА_3 майновий пай. Однак, звернувшись до нотаріуса, отримала відмову в оформленні спадкових прав, оскільки для нотаріуса рішення суду від 27.10.1997 року залишилось незрозумілим.

Вислухавши представника заявника, оглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 27.10.1997 у справі №2-284, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання за ними права власності на ціле будинковолодіння; ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися з позовом до ОСОБА_2, третя особа Дрогобицька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на 5/8 ідеальних частин у спірному майні. Вказаним рішенням позовні вимоги задоволено частково. Вирішено: визнати частково недійсним заповіт, складений в місті Стебник Львівської області 20 грудня 1996 року від імені ОСОБА_3, 1923 року народження, мешканки села Болехівці Дрогобицького району Львівської області, про те, що вона, на випадок своєї смерті, робить розпорядження: все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право, заповідає своїй дочці ОСОБА_2; який посвідчений державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, і на прохання ОСОБА_3 підписаний у її присутності ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 право власності по ? ідеальних частин за кожним будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1. Визнати право власності за ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9 по 1/14 ідеальних частин за кожним будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1. Визнати право власності за неповнолітнім ОСОБА_12 на 1/8 ідеальну частину будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1. Визнати право власності за ОСОБА_10 на 1/28 ідеальну частину будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1. Визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/8 ідеальну частину будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Роз'яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

Отже, роз'яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. При цьому роз'яснено може бути виключно рішення, яке підлягає виконанню.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів та інших.

Поряд з тим, згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Окрім цього, необхідно вказати, що зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Підставою для роз'яснення судового рішення, як засобу усунення недоліків ухваленого судового акту є його неясність, невизначеність.

Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акту, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше.

При цьому суд, роз'яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз'яснення судового акту виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до переконання, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду від 27 жовтня 1997 року слід відмовити.

Водночас необхідно зазначити, що у своїй заяві ОСОБА_2 посилається на ст.221 ЦПК України. Однак, чинним цивільним процесуальним кодексом України питання щодо роз'яснення рішення суду регулюється статтею 271 цього Кодексу. Згідно з частинами 3 та 4 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 3, 271, 259, 260 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду від 27.10.1997 у справі №2-284.

Ухвала підлягає оскарженню до Апеляційного суду Львівської області впродовж п'ятнадцяти діб з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя Грицай М.М.