Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 518/1674/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Парій І.О.

з участю: секретаря - Мазарак Н.А.

розглянувши у судовому засіданні в с.м.т. Миколаївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.05.2010 року в розмірі 29 303 (двадцять девять тисяч триста три) гривні 70 коп..

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.05.2010 року в розмірі 29 303 (двадцять девять тисяч триста три) гривні 70 коп..

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав (40).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справ у в її відсутності, позовні вимоги не визнала. Просила суд зазначену справу закрити по спливу строкам давності (а.с.58).

У судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №б/н від 26 травня 2010 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-32).

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві (а.с.7), тобто між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який підписаний сторонами та за яким досягнуто згоди з усіх істотних умов. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач підписав договір без застережень, власноручно, його волевиявлення було вільним і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором.

Отже, починаючи з 26.05.2010 року відповідач ОСОБА_2 користувалась наданим їй кредитним лімітом по картковому рахунку. Останнє поповнення карткового рахунку відбулося 10 грудня 2014 року. Після цього жодних поповнень відповідач ОСОБА_2 по рахунку не здійснювала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 26.05.2010 року, укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПривтБанк» та відповідачем ОСОБА_2.

Згідно статті 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, а саме: надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - ОСОБА_2 в свою чергу зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим договором (а.с.7-32).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень+5% від суми позову.

В обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_2 своїх зобовязань по погашенню кредиту та сплаті відсотків не виконувала.

Таким чином ОСОБА_2 порушила строки виконання платіжних зобовязань.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 травня 2010 року станом на 19.11.2017 року прострочена заборгованість по вищезазначеному кредиту склала 29 303 гривень 70 коп., з них:

-2 908 гривень 43 коп. заборгованість за кредитом;

-24 523 гривень 67 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-500 гривень штраф (фіксована частина),

-1371 гривень 61 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с.4-6).

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушила умови договору №б/н від 26 травня 2010 року, який був укладений між нею та ПАТ КБ "Приват Банк", розмір заборгованості підтверджений документально та до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв'язку з чим зобов'язання за договором не виконані в повному обсязі.

Однак суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2 по справі подала заяву про застосування позовної давності.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу.

Отже за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, на сам перед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач.

Аналогічний висновок викладений у Постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 26.05.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж по даному кредитному договору відповідачем ОСОБА_2 здійснено 10.12.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У зв'язку з вищевикладеним та з урахуванням вимог ст.261 ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 10.12.2014 року, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а відповідач звернувся до суду з позовом лише 26 грудня 2017 року, тобто з пропуском строків позовної давності.

Отже, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. У зв'язку з цим, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають й стягненню з відповідача витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 261, 525, 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 77,81, 141, 258, 259, 263, 265, 268,273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.05.2010 року в розмірі 29 303 (двадцять девять тисяч триста три) гривні 70 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів, з дня його отримання.

Суддя: І.О.Парій