Справа № 296/867/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2018 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області ОСОБА_5 № 417-к від 19.12.2017 року про звільнення з роботи ОСОБА_4В у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_4В на посаді начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 30 грудня 2017 року; стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Житомирській області на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі; стягнути з відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач вказує, що 11.11.2011 року прийнята на роботу на посаду головного спеціаліста планово-фінансового відділу на підставі наказу начальника Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування №19-к від 11.11.2011 року. Наказом №16-к від 01.11.2012 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу соціальних виплат і перевірок. Наказом №70-к від 28.07.2017 звільнена з роботи в порядку переведення до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, згідно п.5 ст.36 КЗпП України. Наказом №109-к від 01.08.2017 прийнята на роботу в порядку переведення на посаду начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року. 19.12.2017 року відповідачем видано наказ № 417-к про звільнення позивача з займаної посади з 29 грудня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення та процедуру його проведення таким, що не відповідає вимогами чинного законодавства, оскільки відповідачем не враховано високу кваліфікацію та продуктивність праці позивача перед іншими працівниками, що були переведені на інші посади, не запропоновано позивачеві інші посади, зокрема і до інших структурних відділень. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України відповідач вручив їй попередження про персональне звільнення не за два місяці, а за 10 днів до звільнення - 19.12.2017 року, тому просить задовольнити її вимоги.

Ухвалою судді від 06.02.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (том 1 а.с.48-48).

Ухвалою судді від 21.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (том.1 а.с.52).

27.02.2018 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (том.1 а.с.57-61), в якому відповідач не визнав позовні вимоги ОСОБА_4 посилаючись на те, що 24.10.2017 року управлінням видано наказ №90-ос "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва праці". 26.10.2017 на виконання вимог наказу №90-ос від 24.10.2017, позивачу вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та про майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомилась під підпис без заперечень 26.10.2017. Листом №10-1237 від 19.12.2017 року позивачеві повідомлено, що згідно зі штатним розписом, який вступає в силу 01.01.2018 року, її посада скорочується та вакантні посади відповідно до фаху відсутні. Згідно штатного розпису, який вступив в дію 01.01.2018 року відділ, в якому працювала позивач ліквідовано, а посада позивача скорочена. Зазначає, що переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. На дату звільнення позивача, вакансії за відповідною спеціальністю та інша робота відсутні, тому просив у задоволенні позову відмовити.

11.04.2018 позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що 24.10.2017 дійсно видано наказ №90-ос Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, однак, вказаний наказ підписано начальником управління ОСОБА_6, а не керівником ОСОБА_5 Попередження про майбутнє звільнення має здійснюватися особою, що має право на прийняття та звільнення працівників, або особою, яка наділена такими повноваженнями. Відповідачем не надано доказів, що позивача було попереджено про її звільнення через два місяці саме з підстав скорочення штату чи скорочення чисельності працівників, а також не надано доказів на підтвердження того, що їй пропонувалася інша робота. Повідомлення про звільнення позивача саме у звязку з із скороченням посади, яку обіймає позивач, останній вручено лише 29.12.2017 року, тобто після її звільнення з роботи (том.1 а.с.172)..

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_4 11.11.2011 року прийнята на роботу на посаду головного спеціаліста планово-фінансового відділу на підставі наказу начальника Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування №19-к від 11.11.2011 року.

Наказом №16-к від 01.11.2012 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу соціальних виплат і перевірок.

Наказом №70-к від 28.07.2017 звільнена з роботи в порядку переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, згідно п.5 ст.36 КЗпП України.

Наказом №109-к від 01.08.2017 прийнята на роботу в порядку переведення на посаду начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року.

24.10.2017 року Управлінням виконавчої дирекції фонду у Житомирській області, видано наказ №90-ос "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці" (т.1 а.с.30).

Вказаним наказом зобов'язано відділ кадрів до 01.11.2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду до 27.10.2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень; до 30.10.2017 письмово проінформувати начальника управління виконавчої дирекції Фонду та надати відділу кадрів другі примірники повідомлень з підписами працівників про ознайомлення.

На виконання наказу від 24.10.2017 року №90- ос, відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, позивачу було вручено попередження 25.10.2017 року за №10-267 про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення з яким позивач ознайомився під підпис 26.10.2017 року (том.1 а.с. 65).

Відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу, а саме відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно п. 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Постановою правління Фонду соціального страхування України №47 від 12.09.2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», у відповідності до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з 01.01.2018 року затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду 188 штатних одиниць. (том.1а.с.64).

Наказом виконавчої дирекції фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року №560 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Житомирській області», відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47, затверджено граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в

Житомирській області та його відділень у кількості 140 штатних одиниць та зобов'язано начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області провести до 01.11.2017 р. передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміну істотних умов праці (том.1 а.с.63).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 19.12.2017 року за № 10-1237 в.о. начальника управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області Фонду соціального страхування України, повідомлено ОСОБА_4 про те, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.10.2017 року № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 року посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У зв'язку з чим, ОСОБА_4 підлягає звільненню згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (т.1 а.с.17).

Наказом №417-к від 19.12.2017 ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області, з посади 29.12.2017 у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (том 1 а.с.29).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 повідомлена про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці з 01 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення. Проте, про скорочення посади і звільнення, пов'язане саме із цією обставиною, ОСОБА_4В повідомлена 19 грудня 2017 року і звільнена до спливу передбаченого законом двохмісячного строку.

Зі штатних розписів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області (том.1 а.с.66,67) вбачається, що станом на 01.01.2018 року було скорочено ряд посад, зокрема, посаду, яку займала позивач.

Як роз'яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову - зміну дати звільнення та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня по 20 лютого 2018 року в розмірі 19 825 грн. 75 коп.(566,45 грн. х 35 робочих днів).

Щодо доводів позивача про те, що їй не запропоновано переведення на жодну з посад у реорганізованій структурі відповідача.

Так, представник позивача у судовому засіданні зазначала, що позивач займала посаду начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення виконавчої дирекції Фонду. ЇЇ посадові обовязки визначалися посадовою інструкцією начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення правління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Житомирській області, затвердженої наказом №2-АГ від 01.08.2017 року. У відділі, де керівником була позивач працювала спеціалістом ОСОБА_7, яка в подальшому переведена на посаду головного спеціаліста сектору з організації медичної реабілітації Житомирського відділення. Тому, на переконання представника позивача, внаслідок скорочення чисельності працівників керівнику відділу ОСОБА_4 не запропоновано посаду, а спеціаліста із відповідного відділу, який виконував нижче кваліфіковану роботу посада працевлаштовано.

Судова палата у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 01 квітня 2015 року у справі №6-40 цс15, від 25 травня 2016 року у справі №6-3048цс15, зазначила, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій і посад, а у даному випадку ліквідовано відділ і відбулося скорочення посади, яка була єдиною у відділенні управління. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається ст.42 КЗпП України, а друге ні. Вказане підтверджується рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 по справі №316/49/16-ц. Тобто, питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу, що підтверджується рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 0.04.2014 по справі №6-526св14. Відповідно до штатного розпису, який діяв до 01.01.2018 року передбачений відділ перевірок страхувальників з посадою начальника цього відділу, яку позивач і займала. Новим штатним розписом, який почав діяти з 01.01.2018 відділ, в якому працювала позивач ліквідовано, а посада позивача скорочена, а тому суд не приймає до уваги доводи представника позивача і відхиляє їх.

Крім того, на думку суду, питання щодо наявності переваженого права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Посада, яку займала позивач була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 році і відсутня у штатному розкладі, чинному з 01.01.2018 року.

Щодо тверджень позивача про те, що наказ №90-ос від 24.10.2017 року підписаний неповноваженою особою начальником управління ОСОБА_6 суд вважає їх безпідставними та зазначає наступне.

ОСОБА_6 звільнений з посади начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 15.12.2017 у звязку із закінченням строку контракту від 27.04.2017 року (т.1 а.с.179).

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 19.12.2017 №797 виконання обовязків начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області покладено на ОСОБА_5 (т.1 а.с.181), що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру підприємств та організацій України (т.1 а.с.180).

Відсутні також й підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., оскільки такі вимоги є похідними від первісних вимог позивача.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру у сумі 1409,60 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову.

Крім того, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просила стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.12, 13, 76-81,141, 263-265, 274, 354, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу перевірок страхувальників Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час

вимушеного прогулу за період з 02 січня по 20 лютого 2018 року у розмірі 19 825 грн. (девятнадцять тисяч вісімсот двадцять пять) грн. 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн. та на користь ОСОБА_4 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області

через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_4,

зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області,

місцезнаходження за адресою:

10014, м.Житомир, майдан Корольова,2

Повний текст рішення складено 01.10.2018 року.

Суддя О. С. Рожкова