Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12821/16-ц

провадження № 61-23185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А., суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

заінтересована особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року у складі судді Позняка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кузьми Р. М., Храпак Н. М., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася дочка ОСОБА_5, батьком якої був ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вони часто конфліктували, тому шлюб не реєстрували, а після народження дочки вона не хотіла просити ОСОБА_6 подавати відповідну заяву в органи реєстрації актів цивільного стану. Відомості про батька записано за вказівкою матері: своє прізвище - ОСОБА_2, та ім'я по батькові ОСОБА_6 - ОСОБА_6. Померлий ОСОБА_6 за життя визнавав ОСОБА_5 своєю дочкою, опікувався нею, надавав матеріальну та моральну підтримку, вітав із днем народження, проводив із нею вільний час, їздив на відпочинок, оплачував заняття з англійської мови, послуги стоматолога, хресними дочки стали його друзі. Оскільки дочка має право спадкувати після смерті свого батька, необхідно встановити факт батьківства. Заявник просила встановити факт батьківства ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тернопільської міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2016 року заяву задоволено.

Встановлено факт батьківства, а саме те, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_5

Суд першої інстанції виходив з того, що встановлення вказаного факту необхідне для здійснення ОСОБА_5 права на спадкування після смерті свого батька та мотивував своі висновки дослідженими у сукупності доказами, яким надав належну оцінку.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4 Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року залишено без змін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин необхідно застосувати норми КпШС України та виклав мотиви, чому залишив рішення суду першої інстанції без змін. Апеляційний суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, докази надані до суду першої інстанції у їх сукупності, виходив з доведеності факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 протягом 1998 - 2000 років, спільного виховання та утримання ними дитини й визнання ОСОБА_6 свого батьківства, надання ним матеріальної допомоги дитині. Крім того, вказав, що спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутній, оскільки єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, є його сестра ОСОБА_3

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року.

10 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У березні 2017 року ОСОБА_2 направила до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4

28 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за заявою ОСОБА_2, заінтеросована особа - ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства призначено до судового розгляду.

08 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що при розгляді справи про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю 1969 року (далі - КпШС України), оцінити всі докази у їх сукупності, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, зокрема спільне проживання, ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Суди неправильно застосували норми СК України. ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання чинності СК України, тому повинні застосовувати норми КпШС України. ОСОБА_6 не проживав однією сім'єю з ОСОБА_2, не вів з нею спільного господарства до народження ОСОБА_5, не визнавав себе батьком дитини, з цим питанням ОСОБА_2 за його життя до нього не зверталася, а спір розпочала лише після його смерті для отримання права на спадщину. У вказаній справі виник спір про право. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до суду з питанням про визначення ОСОБА_6 батьком її доньки ОСОБА_5 Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі №607/15767/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У справі відсутні докази того, що запис про батька ОСОБА_5 вчинено відповідно до частини другої статті 55 КпШС України, за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі.

Вона є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_6 Тому не відповідає дійсності лист завідувача Першої тернопільської нотаріальної контори від 26 серпня 2016 року №2552/02-14, що єдиним спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_3, оскільки відповідно до статті 1241 ЦК України, незалежно від наявності заповіту, непрацездатні батьки спадкодавця мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що заявник не є особою, на чиї права або законні інтереси впливає оскаржуване рішення у справі, спір про право у вказаній справі відсутній, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами установлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернополі. У свідоцтві про народження дитини матір'ю записана ОСОБА_2, а батьком - ОСОБА_6

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, запис про батька дитини було вчинено за вказівкою матері відповідно до частини другої статті 55 КпШС України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після його смерті вікрилася спадщина.

Відповідно до частини першої та пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року №1618-ІV (далі - ЦПК України 2004 року) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника.

Як вбачається із змісту поданої заяви, що була предметом розгляду, ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення батьківства на підставі статей 130, 135 СК України.

Рішення суду першої інстанції, яким вимоги ОСОБА_2 було задоволено, в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, яка є дочкою померлого ОСОБА_6, і є спадкоємицею першої черги після смерті останнього (а. с. 53).

Відповідно до статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Апеляційний суд з урахуванням положень статті 53 КпШС України взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також інші докази, надані до суду першої інстанції у їх сукупності, виходив з доведеності факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 протягом 1998 - 2000 років, спільного виховання та утримання ними дитини й визнання ОСОБА_6 свого батьківства, надання ним матеріальної допомоги дитині та дійшов висновку, що досліджені судом першої інстанції докази підтверджують факт батьківства ОСОБА_6 стосовно дочки ОСОБА_5

В апеляційній та касаційній скаргах ОСОБА_4 посилалася на те, що у справі виник спір про право, встановлення факту батьківства ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_5 вплине на її права на спадщину. У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на наявність спору про право у зв'язку з відкритим касаційним провадженням у справі №607/15767/15-ц.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Задовольняючи заяву про встановлення батьківства, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, є його сестра ОСОБА_3, а тому спір про право щодо спадкового майна померлого ОСОБА_6 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутній.

Згідно з частиною шостою статті 235 ЦПК України 2004 року, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала справа №607/15767/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, розгляд якої завершено та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року залишено без змін, якими було задоволено позов та визначено позивачу додатковий строк для прийняття спадщини.

Разом з тим, судові рішення у справі №607/15767/15-ц, якими встановлено поважні причини пропуску ОСОБА_3 строку для подання заяви про прийняття спадщини, не підтверджують наявність спору щодо спадкового майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 не виклала аргументи та не надала ні суду апеляційної інстанції, ні суду касаційної інстанції докази на підтвердження своїх доводів про порушення її спадкових прав, на її право на обов'язкову частку в спадщині. Встановлення судами тієї обставини, що на час звернення до суду ОСОБА_4 з апеляційною скаргою єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, є його сестра ОСОБА_3, спростовують твердження ОСОБА_4 про порушення її спадкових прав. Відповідні аргументи та докази не надала ОСОБА_4 й суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 вже зверталася до суду з відповідними позовами не спростовують висновки судів, оскільки відповідні позови були залишені без розгляду і вони не підтверджують про спір у справі у вказаній справі.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування ухвалених у справі судових рішень.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик