Справа №591/4618/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/52/18 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Хвостика С. Г. (суддя-доповідач), Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт-Селлінг», третя особа - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

про скасування договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2016 року, а саме: накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ТОВ «Естейт-Селлінг».

Вказане рішення суду ОСОБА_5 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. При цьому вказує на незаконність дій відповідача та третьої особи, вважає їх такими, що порушують її права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги та заперечення проти неї представника відповідача і третьої особи Гакаля Р.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позов ОСОБА_5 в межах заявленої вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладення договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, стороною якого позивачка не була, відбулось у передбачений законом та договором спосіб, з дотриманням вимог закону, тому не вбачав підстав для його задоволення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору від 28 серпня 2007 року ОСОБА_5 отримала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 22000 дол. США на придбання квартири, а також у розмірі 7425 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,00% у місяць (12,00 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, зі строком користування до 26 серпня 2037 року (а.с. 154 - 158).

Факт придбання позивачкою однокімнатної квартири АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі - продажу від 28 серпня 2007 року (а.с. 152 - 153).

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є та ж сама квартира АДРЕСА_1 (а.с. 159 - 162).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 червня 2013 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2007 року в розмірі 49981,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 лютого 2013 року становило 399350,26 грн., було звернуто стягнення на квартиру загальною площею 30,98 кв.м., житловою площею 13,30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Також виселено ОСОБА_5 з цієї квартири (а.с. 164 - 167).

З постанови старшого державного виконавця від 21 травня 2014 року вбачається, що зазначене рішення в частині виселення ОСОБА_5 було виконано, а виконавче провадження закінчено (а.с. 169).

В послідуючому, згідно з договором купівлі - продажу від 18 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» продало ТОВ «Естет Селлінг» предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, на який відповідно до судового рішення від 26 червня 2013 року було звернуто стягнення у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору від 28 серпня 2007 року, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 55 - 61).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, за ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивачки на ту обставину, що вона нікому не передавала оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, у зв'язку з чим у відповідача не було підстав укладати договір купівлі - продажу, на думку колегії суддів, не є підставою для задоволення позову, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що Банк скористався своїм правом відповідно до умов договору іпотеки та ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а також виконуючи заочне рішення суду від 26 червня 2013 року про звернення стягнення на вказану квартиру, як предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором. Крім того, вказане судове рішення не оскаржувалося позичальником у встановленому законом порядку та набрало законної сили.

У п.п. 3, 4 спірного договору купівлі - продажу від 18 квітня 2016 року йдеться про те, що вказаний продаж здійснюється банком від імені ОСОБА_5, а належність останній цього майна підтверджується дублікатом договору купівлі - продажу квартири, а право отримувати дублікати правовстановлюючих документів надано банку заочним рішенням суду від 26 червня 2013 року.

З огляду на викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність дій відповідача та третьої особи стосовно купівлі - продажу спірної квартири, а посилання ОСОБА_5 щодо порушення її законних прав та інтересів не знайшли підтвердження належними та допустимим доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 381; 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач Хвостик С.Г.

Судді Левченко Т.А.

Собина О.І.