Справа № 656/490/17
Номер провадження 2/656/2/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2018 року смт.Іванівка
Іванівський районний суд Херсонської області
головуючого судді Крисанової В.І.
секретаря судового засідання Копилової Л.В.
розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25 992,47 грн.
та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
про визнання кредитного договору недійсним,
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернулось до ОСОБА_1 з первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25 992,47 грн., посилаючись на те, що 9 грудня 2011 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву та отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг.
Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав тим, що надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала тим, що не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у неї станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість у сумі 25 992,47 грн., в тому числі: 446,87 грн. - кредит; 20 031,67 грн. - проценти за користування кредитом; 3 800,00 грн. - пеня та комісія, 1 213,93 грн. - штраф (процентна складова); 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).
Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 25 992,47 грн. та судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у сумі 1 600,00 грн.
31 жовтня 2017 року відповідач подала зустрічний позов, посилаючись на те, що кредитні кошти видавались позивачем на споживчі цілі, відповідно до п. 2.1.2.6. Умов та правил надання банківських послуг. Позивачем не були виконані вимоги закону, зокрема Умови та правила надання банківських послуг i Тарифи не містять детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п. 3.2., 3.4. Розділу 3 Правил визнанні обов'язковими. Позивач не надав докази на підтвердження того, що відповідачу надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Позивачем не надані документи на підтвердження того, що на картковий рахунок відповідача були перераховані кредитні кошти у сумі 500,00 грн. Позивач не надав відповідачу, як споживачу: графік платежів у розрізі сум погашення боргу, розрахунок сукупної вартості кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту, умов кредитування.
За таких обставин умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення матеріального становища споживача.
На підтвердження укладення договору позивач не надав належних доказів щодо оформлення та укладення договору надання банківських послуг, отримання позичальником Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання батьківських послуг і Тарифів.
Доводи позивача про те, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір є такими, що не відповідають дійсності. Умови не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами, кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву.
Просить суд визнати кредитний договір від 9 грудня 2011 року недійсним.
Ухвалою від 13 листопада 2017 року суд об'єднав первісний і зустрічний позови (а.с.72).
ОСОБА_1 була ознайомлена з істотними умовами договору, що підтверджується копією анкети-заяви від 9 грудня 2011 року, заповненою особисто та містить інформацію про її персональні дані та додаткову інформацію, необхідну для отримання кредитної картки. В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг, з якими ознайомилася і, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», згідно якої відповідачу за первісним позовом встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3 % (36 % на рік), зазначені розміри комісій та штрафів тощо. Отже, сторони при укладенні договору обговорили усі істотні умови. Випискою з карткового рахунку підтверджується те, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, вона отримала кредитну картку «Універсальна» та користувалась грошима, зокрема отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали, в касах магазинів. Розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів підтверджується те, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображено в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).
На підтвердження факту укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань ОСОБА_1 свідчать: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача за первісним позовом, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта за продуктом.
Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки за законодавчим визначенням кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідачу за первісним позовом грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» , Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою Національного банку Українит № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. До зустрічних позовних вимог необхідно застосувати строк позовної давності. Кредит укладений 9 грудня 2011 року, а зустрічний позов заявлено у 2017 році. Загальний строк позовної давності становить три роки. Просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову (а.с.78-84).
Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала заяву суд про розгляд справи за її відсутності та про надання згоди на заочний розгляд справи (а.с.45).
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась двічі, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою, яку отримала особисто 28 грудня 2017 року та 13 січня 2018 року (а.с.94,96).
За згодою представника позивача за первісним позовом суд вирішив винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст. 280 ЦПК України.
З'ясувавши обставини справи та вивчивши докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Щодо вимог за первісним позовом.
Із матеріалів справи видно, що 9 грудня 2011 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач одержала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.6).
Згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 травня 2017 року складає 25 992,47 грн., в тому числі: 446,87 грн. - кредит; 20 031,67 грн. - проценти за користування кредитом; 3 800,00 грн. - пеня та комісія; 1 213,93 - штраф (процентна складова), 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) (а.с.4-5).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, відсутня дата їх складання, про те в заяві зазначено, що відповідач ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку та погодилась з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6 на звороті).
Згідно з п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.
Згідно з п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.
Згідно з п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Згідно з п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік.
Згідно з п. 2.1.1.12.11. Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх грошових та інших зобов'язань за цим договором.
Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Суд вважає, що відповідач неналежно виконувала свої зобов'язання за кредитним договором тим, що в передбачені строки та розмірі не надала позивачу кошти на погашення кредиту, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка складається із: кредиту у сумі 446,87 грн., процентів за користування кредитом у сумі 20 031,67 грн.
Що стосується заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 800,00 грн., що є видом неустойки, то суд вважає, що пеня підлягає зменшенню на підставі ч. 2 ст. 616 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданим порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за договором позики від 4 вересня 2014 року ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Із матеріалів справи видно, що кредитний договір укладався сторонами 9 грудня 2011 року, відповідач за первісним позовом після отримання кредиту у сумі 500,00 грн. зобов'язання за кредитним договором не виконала, останній платіж внесла 16 жовтня 2014 року. Позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості 27 червня 2017 року, чим сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання та не вжив заходів до їх зменшення шляхом звернення з позовом до суду після припинення внесення відповідачем щомісячних платежів в рахунок погашення кредиту.
В розрахунку позивач за первісним позовом зазначив, що розмір основної заборгованості відповідача становить 466,87 грн., а розмір пені - 3 800,00 грн., що значно перевищує розмір основної заборгованості та є підставою для зменшення розміру неустойки до розміру заборгованості за основним зобов'язанням до 466,87 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Суд вважає, що з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню штраф (процентна складова) у розмірі 1 046,28 грн. (446,87 грн. + 20 031,67 грн. + 446,87 грн. = 20 925,41 грн. х 5% = 1 046,28 грн.) та фіксована частина штрафу у сумі 500,00 грн. за порушення позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів, що передбачено до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг.
Щодо вимог за зустрічним позовом.
Згідно з п. 23 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, в редакції Закону від 1 листопада 2011 року № 3674-17 (далі - Закон № 1023-ХІІ) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
За ч. 1 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Згідно з п.1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (далі - Умови та правила від 6 березня 2010 року) кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, вказаний в договорі, на умовах платності та повернення.
Згідно з п.1.1.1.46 Умов та правил від 6 березня 2010 року кредитна картка - платіжна картка з встановленим кредитним лімітом.
За кредитним договором від 9 грудня 2011 року, укладеним між сторонами, діяли Умови та правила від 6 березня 2010 року і грошові кошти надавалися позивачу за зустрічним позовом у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно зі ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, в редакції Закону №3195-17 від 16 жовтня 2011 року (далі - Закон №2121-ІІІ) банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення, векселі, чеки, банківські платіжні картки та інші дебетові і кредитові платіжні інструменти, що застосовуються у міжнародній банківській практиці (ч. 4) Платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції (ч. 5).
Згідно з абз. 10 ст. 2 Закону № 2121-ІІІ банківський платіжний інструмент - засіб, що містить реквізити, які ідентифікують його емітента, платіжну систему, в якій він використовується, та, як правило, держателя цього банківського платіжного інструмента. За допомогою банківських платіжних інструментів формуються відповідні документи за операціями, що здійснені з використанням банківських платіжних інструментів, на підставі яких проводиться переказ грошей або надаються інші послуги держателям банківських платіжних інструментів.
Згідно з п. 4.1 Постанови Правління Національного банку України №223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» (далі Постанова № 223) (період дії Постанови з 30 квітня 2010 до 12 листопада 2014 року) емітент спеціальних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних платіжних засобів (п.п11). Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку платника або банку, а також інших операцій, установлених договором (п.п20).
Згідно Постанови № 233 користувачі мають право використовувати спеціальні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків та умов договору з емітентом (п. 3.1). Залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії (п.3.2).
Згідно з п.3.3 Постанови № 223 емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми. Кредитування користувачів для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів проводиться шляхом зарахування коштів на їх банківські рахунки. Емітент, якщо це передбачено кредитним договором, має право здійснювати кредитування споживачів гривнях для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів без зарахування коштів на їх банківські рахунки, відображаючи такі операції за рахунками банку для обліку кредитів. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором.
Згідно з п. 21. Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (далі - Постанова Пленуму) договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.
Згідно з п. 14. Постанови Пленуму при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.
За змістом ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Отже, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Суд вважає, що спірний кредитний договір укладений між сторонами шляхом підписання заяви про те, що позивач за зустрічним позовом ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку та погодилась з тим, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Під час укладення договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, зокрема скористалась кредитними коштами та в період з 11 червня 2012 року до 16 жовтня 2014 року вносила кошти на погашення кредиту. Перед укладенням спірного договору відповідач надав позивачу документи, зокрема Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, а також Тарифи банку, з якими позивач ознайомилась та погодилась. Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» містять всю необхідну інформацію про умови кредитування, зокрема розмірів процентної ставки, обов'язкового щомісячного платежу, пені за несвоєчасне погашення кредиту, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок банку надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу та/або перерахування на рахунок, зазначений у заяві (договорі приєднання). Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагороди, розмір щомісячного платежу, період оплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у заяві (договорі приєднання) (п. 2.2.1.1.). Позивач за зустрічним позовом зобов'язалась погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1.5.5.).
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2).
Суд вважає, що кредитний договір між сторонами у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку укладений з дотримання ст. 207 ЦК України, зокрема зміст кредитного договору зафіксовано у в заяві позичальника, що є письмовою формою.
Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Посилання позивача за зустрічним позовом на п. 2.1.2.6. Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що кредитні кошти видавалися на споживчі цілі, тобто для оплати товарів і послуг є безпідставним, оскільки зазначеного пункту Умови та правила не містять.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог.
Представник відповідача за зустрічним позовом заявив про застосування до зустрічного позову строку позовної давності (а.с.78-84).
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно правової позиції Верховного суду України № 6-75цс15 загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідадись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеним у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.
Із матеріалі справи видно, що із зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 23 жовтня 2017 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті (а.с.67).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором банк встановив ОСОБА_1 кредитний ліміт на кредитну картку, видав кредитну картку, ОСОБА_1 скористалася кредитними коштами банку через банкомат та термінали самообслуговування та здійснювала погашення кредиту в період з 11 червня 2012 року до 16 жовтня 2014 року (а.с.4-5,86-88).
Перебіг позовної давності щодо визнання недійсним крединого договору, укладеного між сторонами 9 грудня 2011 року, починається з моменту його укладання. Проте зустрічний позов подано 23 жовтня 2017 року, у зв'язку з чим, строк позовної давності на звернення з позовом про визнання кредитного договору недійсним сплив.
Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 8 липня 2011 року зі змінами, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданою юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Заяву подано до суду 27 червня 2017 року. З 1 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1 600,00 грн., розмір судового збору становить 1600,00 грн. (1 600,00 грн. х 1 = 1 600,00 грн.).
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 1 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1 600,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. 263, ст. 265, 355 ЦПК України, ст. 203, ст. 207, ст. 215, ст. 526, ч. 2 ст. 549, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054, ст. 1055, ЦК України, п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6., 1.1.2.7., 2.1.1.7.6., 2.1.1.12.6., 2.1.1.12.11. Умов та правил надання банківських послуг, кредитного договору від 9 грудня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, суд
Первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 25 992,47 грн. задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору від 9 грудня 2011 року недійсним залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І.Крисанова