Справа 524/2840/18
Провадження № 2/524/1537/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Полтавської Є.І., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, укладеного 22.02.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.02.2000 Кременчуцькою товарною біржею було зареєстровано договір купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який є її батьком. Вказаний договір був зареєстрований КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації». 24.09.2014 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в т.ч. і квартиру АДРЕСА_2. У встановлений законом строк вона прийняла спадщину шляхом безпосереднього вступу у володіння квартирою. 01.04.2016 вона звернулась до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки договір купівлі-продажу нерухомості від 22.02.2000 не був нотаріально посвідчений.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

ІІІ.ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

В судовому засіданні відповідач, ОСОБА_2, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечувала. Підтвердила факт укладення нею і батьком позивача договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Зазначила, що претензій з приводу укладеного договору вона не має, на квартиру не претендує.

IV.ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

02 лютого 2000 року брокером брокерської контори №2 ОСОБА_4, діючою за згодою та за дорученням ОСОБА_2Ф.(продавець)та брокером брокерської контори №1 ОСОБА_5, діючого за згодою та дорученням ОСОБА_3І.(покупець) було складено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Вказаний договір було зареєстровано КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

20 вересня 2014 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ №279373 виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області.

01 квітня 2016 року державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину слугувало те, що спадкоємцем не подано правовстановлюючий документ, який відповідає вимогам законодавства.

V.ОСОБА_7

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 45 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 30 жовтня 1999 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Недодержання форми зовнішньоторговельних угод і порядку їх підписання (стаття 568 цього Кодексу) тягне за собою недійсність угоди.

Статтею 47 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 30 жовтня 1999 року) визначено, що Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно з ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 30 жовтня 1999 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

У відповідності до ст. 59 Цивільний кодекс Української РСР (в редакції від 30 жовтня 1999 року) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 30 жовтня 1999 року) Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Також, згідно ч. 2 ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (від 30 жовтня 1999 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

VІ.ОЦІНКА СУДУ

Під час вирішення справи суд враховує те, що Закон України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», є спеціальним нормативним актом щодо визнання правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. Натомість норми Цивільного кодексу Української РСР(який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) і якими було передбачено нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна є спеціальними з питань укладання договорів, в т.ч. і визначення форми договору.

Суд відзначає, що в ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав, такими способами закон визначає: ) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Приймаючи до уваги положення ст.47 Цивільного кодексу Української РСР відповідно до якої якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною та положення ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд відзначає, що позивачем не було надано доказів того, що на час укладення договору відповідач по справі ухилялась від нотаріального посвідчення договору. Таких доказів не було знайдено і під час судового розгляду.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним, не позбавляє особу права на захист права спадкування, шляхом обрання іншого способу захисту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць