Справа № 214/3538/17
2/214/697/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Євтушенко В.С., Джемерчук О.В., Усік (Улятовській) М.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представника відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»

ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі за текстом «ПАТ») та ОСОБА_3, в якому просить: визнати недійсним договір поруки № 518-пп-2007 від 05.09.2007 р., укладений між ОСОБА_3, Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ним, відповідачем.

В обґрунтування позову навів наступне. 5 вересня 2007 р. між ОСОБА_3 Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» у особі Криворізької філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ, та нібито ним, позивачем, було укладено договір поруки № 518-пп-2007, згідно якого він поручався перед ПАТ у повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 518-пк-2007 від 05.09.2007 р., укладеним між ПАТ та ОСОБА_3, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 1988000 доларів США зі сплатою 13 % річних. Про наявність даного договору поруки він, позивач, дізнався випадково від ОСОБА_3, яка є його колишньою дружиною, в травні 2017 року. В той же час, він, позивач, не укладав даного правочину і відповідно не брав на себе зобовязання щодо зобовязання відповідати перед ПАТ за виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за вищезазначеним договором поруки. Вказує, що ця обставина підтверджується тим, що його підпис, зазначений в даному договорі не відповідає підпису, що міститься на першій сторінці його паспорту. Вказує, що ці обставини свідчать про недійсність даної угоди в звязку з наступним. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину які є вичерпними, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Наполягає, що договір поруки № 518-пп-2007 від 5 вересня 2007 року підлягає визнанню недійсним в повному обсязі, оскільки він був укладений з його, позивача, боку невідомою особою, яка не мала повноважень на його укладання, а отже під час його укладання було відсутнє його, позивача, волевиявлення на укладання даного правочину.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та підтвердив зміст позову. При цьому, пояснив, що позивач про існування договору дізнався в 2017 році. Позивач укладав багато договорів, вважав, що борги по договорам погашені. Позивач та відповідачка в 2007 році перебували в шлюбі, всіма договорами займалася відповідачка, запевнювала позивача, що всі питання відносин з банками закриті. Позивач особисто не приймав участі у розгляді справи в Жовтневому районному суді.

Представник відповідача ПАТ у судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що позивач дізнався про існування договору раніше, чим зазначає, шлюб між позивачем та ОСОБА_3 не був розірваним. Вказує, що висновок експерта не може бути беззаперечним доказом, оскільки з 2007 року почерк міг змінитися. В своїх поясненнях також підтвердив зміст заперечень, згідно яких просить відмовити у позові та вказує, що позивач посилається на те, що він начебто не був обізнаний про укладання договору поруки 5 вересня 2007 року за № 518-пп- 2007, відповідно до якого він виступив поручителем по кредитному договору № 518-пк-2007 від 05.09.2007 року на суму 1988000,00 доларів США та на те, що йому стало відомо про укладання зазначеного договору поруки в травні 2017 року від своєї колишньої дружини - ОСОБА_3, що підпис на договорі поруки не відповідає підпису, що міститься на першій сторінці його паспорту, що підпис на договорі поруки вчинено невідомою особою. Наполягає, що зазначені твердження спростовується наступними доказами та поясненнями. Стосовно того, що позивачу стало відомо про існування договору поруки лише в травні 2017 року зазначає, що це твердження не відповідає дійсності, що позивач вводить суд в оману. На підтвердження спростування таких безпідставних тверджень, надає суду копію ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 липня 2013 року по справі № 2- 167/11 за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якої суд задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи та призначив по справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставив питання ким виконаний підпис від імені ОСОБА_1 в договорі поруки від 5 вересня 2007 року № 518-пп-2007 між останнім та АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Вказує, що експертиза не було проведена з причин несплати ОСОБА_1 рахунку, а матеріали справи були повернуті до суду, після чого відбулося поновлення слухання справи, яке зараз триває. Наполягає, що позивач безпідставно стверджує про те, що він дізнався про існування договору поруки лише в травні 2017 року. Не погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що його підпис в договорі не відповідає підпису, що міститься на першій сторінці його паспорту. Звертає увагу на те, що договір поруки № 518-пп-2007 від 05.09.2007 року укладався між банком та ОСОБА_1 у 2007 році, а згідно копії паспорта, яку позивач надав як додаток до позовної заяви, цей документ виданий 13 червня 2015 року, тобто після спливу восьми років з моменту укладання договору поруки. Також звертає увагу на те, що підпис позивача на позовній заяві також співпадає з підписом на першій сторінці паспорту позивача. Вважає, що твердження позивача про те, що з колишньою дружиною розірвано шлюб, також не відповідає дійсності, адже на десятій сторінці паспорту є відмітка про реєстрацію шлюбу та відсутня відмітка про його розірвання. Зазначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України. Договір поруки № 518-пп-2007 укладений 5 вересня 2007 року, трирічний строк позовної давності сплив 5 вересня 2010 року, позов ОСОБА_1 подав до суду у 2017 року. Вказує, якщо рахувати початок перебігу строку позовної давності з 23 липня 2013 року, тобто з дати, коли винесена ухвала Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про призначення судової почеркознавчої експертизи на договорі поруки, то строк позовної давності сплив 23 липня 2016 року, а позовна заява подана до суду лише у червні 2017 року. Наполягає, що позовна заява подана з порушенням строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просить встановити факт пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання договору поруки № 518-пп-2007 від 5 вересня 2007 року недійсним та застосувати позовну давність до вимог про визнання договору поруки № 518-пп-2007 від 5 вересня 2007 року недійсним відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що позивач дізнався про наявність договору поруки в травні 2017 року, під час телефонної розмови, коли вона сказала, що є проблеми з банком, а позивач відповів, що він нічого не підписував. Шлюб між нею та позивачем був розірваний. Вказаний договір поруки укладався в м. Києві. Спочатку на першому поверсі був укладений договір іпотеки, потім укладалися документи на іншому поверсі того ж будинку, зокрема, укладався договір іпотеки, позивач знав про кредитний договір. Далі, уточнивши пояснення, зазначила, що 5 вересня 2007 року позивач був присутнім у нотаріуса, коли укладалися договори купівлі-продажу будинку та договір іпотеки. Після цього вона пішла підписувати кредитний договір, в тому ж самому будинку, але на іншому поверсі, а позивач поїхав забирати дитину зі школи. На другому поверсі вона підписувала багато документів, зокрема договір страхування. Також пояснила, що документи від імені банку підписував представник з м. Кривого Рогу. Вона знала, що в Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу розглядається справа за позовом банку, про розгляд справи позивачу не повідомляла, позивач в 2014 році жив у Польщі. В 2017 році вона повідомила про наявність цього договору під час телефонної розмови з позивачем, так як виникло питання про те, що їй потрібні гроші, що вона несе витрати на адвоката, юриста. Вона, відповідачка не приймала особистої участі у розгляді справи в Жовтневому районному суді, позивач також не брав участь у розгляді цієї справи. Також зазначила, що в договорі поруки належний їй підпис є, хто підписав договір за позивача, не знає. Після підписання документів у нотаріуса, позивач з представником банку не спілкувався, вона підписувала багато документів, які стосувалися кредитного договору, частину документі підписувала в подальшому в м. Кривому Розі.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: ухвала суду від 22 липня 2013 року (а.с.22-23, 82-83), рішення суду (а.с.43), договір поруки (а.с.86-87, 155), довіреності (а.с.122, 123), заяви ОСОБА_1 (а.с.124, 125), іпотечний договір (а.с.126-127), довіреності (а.с.128, 129), кредитний договір (а.с.130-134), заява (а.с.135), довіреність (а.с.136), довіреність (а.с.137), довіреність (а.с.138).

Під час розгляду справи заявлялися такі клопотання: про витребування доказів, яке задоволено; про відкладення розгляду справи, які задовольнялися; про призначення експертизи, яке задовольнялося; про долучення доказів, яке задовольнялося.

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом ухвалу суду (а.с.22-23, 82-83), так як вона стосується питання обізнаності або необізнаності позивача про наявність договору, який ним оспорюється.

Суд вважає належним доказом рішення суду (а.с.43), так як воно стосується перебування позивача та відповідачки у шлюбі.

Суд вважає належним доказом договір поруки (а.с.86-87, 155), так як він стосується предмету доказування, а саме наявність договору, який оспорюється.

Суд вважає належними доказами: заяви ОСОБА_1 (а.с.124, 125), іпотечний договір (а.с.126-127), кредитний договір (а.с.130-134), заяву (а.с.135), довіреність (а.с.137), так як вони стосуються питання чи укладалися позивачем інші договори, характеру взаємовідносин між позивачем та відповідачкою.

Суд вважає належними доказам довіреності (а.с.122, 123,128, 129, 136, 138), так як вони стосуються заявлених вимог, а саме належності в договорі, який оспорюється, підпису позивачу.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені належні письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові та визнані належними і допустимими докази, є достовірними.

Оцінюючи висновок експерта, суд приймає до уваги, що при призначенні та проведення експертизи були дотримані вимоги ЦПК України. Експертиза проведена експертом, який має вищу технічну освіту, стаж експертної діяльності з 1992 року. При проведенні експертизи, експерт дослідив достатню кількість зразків, використовував технічні засоби, обґрунтовано та повно обґрунтував свій висновок. Тому цей висновок, суд вважає науково обґрунтованим та достовірним.

Пояснення представника позивача про те, що станом на 2007 рік позивач ОСОБА_1 та відповідачка перебували в шлюбі, суд вважає достовірними, так як пояснення в цій частині узгоджуються з паспортом позивача, рішенням суду (а.с.43). Пояснення представника позивача про те, що позивач укладав багато договорів, договорами займалася відповідачка, узгоджується з іпотечним договором (а.с.126-127), кредитним договором (а.с.130-134), заявами (а.с. 124, 125, 135), відповідно до яких позивач надає згоду на укладення відповідачкою договорів, довіреністю (а.с.137), якою позивач довіряє позивачці представляти його інтереси, а тому є достовірними. Пояснення представника позивача про те, що про наявність договору поруки, який оспорюється, позивач дізнався в 2017 році, узгоджуються з тією обставиною, що відповідно до висновку експерта підпис в цьому договорі виконаний не ним та тими поясненнями, що укладанням договорів займалася саме відповідачка. Пояснення представника позивача про те, що позивач ОСОБА_1 особисто не приймав участі у розгляді справи в Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» узгоджуються з тією обставиною, що відповідно до ухвали суду (а.с.22-23, 82-83), участь в розгляді справи приймав представник ОСОБА_1 Зважаючи на те, що пояснення представника позивача в цілому є достовірними, суд вважає достовірними і його пояснення про те, що позивач дізнався про існування договору поруки в 2017 році, приймаючи до уваги також ту обставину, що вказане твердження не спростовано будь-яким вагомими доказами.

Пояснення відповідачки ОСОБА_3 про те, що договір поруки від 5 вересня 2017 року, який оспорюється, був укладений за відсутності позивача, узгоджуються з висновком експерта, згідно якого підпис в договорі від імені ОСОБА_1 виконаний не ним, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису, а тому є достовірними. Твердження відповідачки, що даний договір укладався в м. Києві, не спростовуються іншими доказами, не заперечуються іншими учасниками, а тому є достовірними. Пояснення відповідачки про те, що позивач не приймав особистої участі у розгляді справи в Жовтневому районному суді,узгоджуються з тією обставиною, що відповідно до ухвали суду (а.с.22-23, 82-83), участь в розгляді справи приймав представник ОСОБА_1, не спростовуються іншими доказами по справі, а тому є достовірними. Зважаючи на те, що пояснення відповідачки в цілому є достовірними, суд вважає достовірними і її пояснення про те, що позивач дізнався про існування договору поруки в 2017 році, при цьому приймає до уваги також ту обставину, що вказане твердження не спростовано будь-яким вагомими доказами.

Пояснення представника відповідача ПАТ про те, що шлюб між позивачем та ОСОБА_3 не був розірваним є недостовірними, так як спростовуються рішенням суду від 12 жовтня 2012 року (а.с.43), відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Пояснення представника ПАТ про те, що позивач про існування договору поруки від 5 вересня 2007 року дізнався раніше, ніж в 2017 році суд вважає недостовірним. При цьому суд приймає до уваги, що представник ПАТ не зазначив, коли саме позивач дізнався про існування цього договору, пояснення його в цій частині не підтверджуються будь-якими достовірними доказами, спростовуються визнаними судом достовірними поясненнями представника позивача та поясненнями відповідачки. Посилання представника ПАТ на підтвердження даної обставини на ухвалу суду (а.с.22-23, 82-83), суд вважає необґрунтованою, так як відповідно до ували, ОСОБА_1 не приймав участі у судовому засіданні, під час якого виносилася вказана ухвала, а приймав участь його представник.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивач та відповідачка перебували між собою в шлюбі з 16 січня 1993 року по 23 жовтня 2012 року, що встановлено рішенням суду (а.с.43).

Під час шлюбу позивач в 2007 році укладав декілька договорів, що встановлено договорами (а.с.126-127,130-134).

Позивач довіряв відповідачці займатися укладенням договорів, що вбачається з заяв (а.с.124, 125, 135), відповідно до яких позивач надає згоду на укладення відповідачкою договорів, довіреністю(а.с.137), якою позивач довіряє позивачці представляти його інтереси.

5 вересня 2007 року в м. Києві був укладений договір іпотеки, який був укладений у відсутності позивача, підписаний відповідачкою, представником відповідача та від імені позивача невідомою особою. Вказані обставини судом встановлені на підставі висновку експерта, відповідно до якого підпис в договорі від імені ОСОБА_1 виконаний не ним, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису, поясненнями відповідачки, які узгоджуються з висновком експерта, не спростовуються іншими доказами.

Позивач про існування договору поруки від 5 вересня 2007 року дізнався в травні 2017 року. Вказана обставина встановлена поясненнями представника позивача, поясненнями відповідачки, які не спростовуються будь-якими доказами.

Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У судовому засіданні встановлено, що договір поруки № 518-пп-2007 від 5 вересня 2007 року позивачем не укладався, був підписаний від імені ОСОБА_1 невідомою особою, яка не мала повноважень на його укладання. Таким чином, під час укладання вказаного договору було відсутнє волевиявлення позивача на укладання даного правочину. Оскільки волевиявлення ОСОБА_1 на укладення правочину було відсутнє, то керуючись положенямист.215 ч.3 ЦК України, суд приходить до переконання, що вказаний договір є нікчемним.

Обговорюючи питання про визнання цього договору недійсним, суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що визнання нікчемного договору судом не вимагається. На переконання суду це положення стосується тих випадків, коли жодна сторона правочину, діючи добросовісно, відповідно до засад цивільного законодавства, при наявності підстав вважати правочин нікчемним, не заперечує цю нікчемність. Суд переконаний, що це положення не стосується тих випадків, коли одна із сторін правочину при наявності підставі вважати правочин нікчемним, заперечує цю нікчемність. Також суд бере до уваги, що законодавство не містить прямої заборони визнавати нікчемний правочин недійсним, а відсутність необхідності визнавати нікчемний договір недійсним стосується тих випадків, коли при добросовісній поведінці сторін правочину, жодна з них при наявності підстав вважати правочин нікчемним, не заперечує цю нікчемність. У судовому засіданні представник ПАТ при наявності беззаперечних доказів того, що договір поруки не був підписаний, тобто укладений позивачем, що є очевидною підставою вважати цей договір нікчемним, заперечує проти визнання договору недійсним, фактично заперечує і нікчемність цього договору. Згадана позиція ПАТ на думку суду не узгоджується з такою засадою цивільного судочинства, передбаченою ст. 3 ЦК України, як добросовісність. Зважаючи на цю обставину, суд вважає, що для ефективного захисту прав позивача від безпідставного виконання ним обовязків за нікчемним правочином, наявні підстави для визнання вказаного договору недійсним. Відмова у визнанні нікчемного договору недійсним при тій умові, що ПАТ заперечує його нікчемність, може створити для ПАТ умови, при яких ПАТ, діючи недобросовісно, буде намагатися змусити позивача виконувати обовязки, які передбачені договором, не зважаючи на те, що в силу нікчемності договору таких обовязків не існує, що буде порушувати такі засади цивільного законодавства, встановлені ст. 3 ЦК України, як справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, суд вважає, що позивач в обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернувся до суду за захистом свого права, обраний ним спосіб захисту безпосередньо передбачений ст.16 ч.2 п.2 ЦК УК України.

Отже, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Також суд враховує, що задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Оскільки позивач дізнався про існування договору в травні 2017 року, а звернувся до суду 14 червня 2017 року, то передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності ним не пропущений.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідачів, кожного окремо, на користь позивача підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам: витрати по сплаті судового збору у сумі по 320 грн. 00 коп. та витрати, повязані з проведенням експертизи по 2860 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, , 203, 215, 626 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» , місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 60 та ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір поруки № 518-пп-2007 від 5 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» , місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 60 та ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати: по сплаті судового збору у сумі 320 грн. 00 коп. та витрати, повязані з проведенням експертизи 2860 грн. 00 коп.

Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» , місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 60 на користь ОСОБА_1 який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати: по сплаті судового збору у сумі 320 грн. 00 коп. та витрати, повязані з проведенням експертизи 2860 грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов