Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2495/17
Провадження № 2/376/39/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,

при секретарі - Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.

В підтвердження позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік, ОСОБА_6.

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,955 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сквирської міської ради Київської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1.

При зверненні до Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області щодо оформлення спадщини, позивачу стало відомо, що 20.08.2014 року ОСОБА_6 склав заповіт щодо земельної ділянки площею 3,955 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчук С.І., зареєстровано в реєстрі за № 735.

ОСОБА_1 є першої черги спадкоємцем за законом та прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі ОСОБА_6 на час відкриття спадщини і не заявила про відмову від прийняття спадщини за законом у складі земельної ділянки площею 3,955 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Крім позивача, першої черги спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

На день смерті спадкодавця, позивач була непрацездатною особою - пенсіонером та мала право на обов'язкову частку у спадщині, що становить 1/8 частку земельної ділянки.

Спадкова земельна ділянка площею 3,955 га, кадастровий номер НОМЕР_1, передана відповідачу в оренду 29.04.2009 року строком на 49 років. При укладенні договору оренди землі ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 і правовстановлюючі документи на землю, що позбавляє позивача одержати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку спірної земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, просить визнати за нею право власності на 1/8 частини земельної ділянки загальною площею 3,955 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Сквирської міської ради Київської області, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом (обов'язкова частка) після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що позивач, знаючи про наявність заповіту щодо спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_2, подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому її позовні вимоги є безпідставними.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов визнають, заперечень не мають.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 23.04.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди належної ОСОБА_6 земельної ділянки площею 3,955 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сквирської міської ради Київської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1. Вказаний договір зареєстрований Сквирським районним відділом Структурного відокремленого підрозділу «Київського обласного реєстраційного центру» Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру» , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 квітня 2009 року за №03. Строк дії договору складає 49 років (а.с.8,9).

20.08.2014 року ОСОБА_6 склав заповіт щодо земельної ділянки площею 3,955 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сквирської міської ради Київської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчук С.І., зареєстровано в реєстрі за № 735 (а.с.16,17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер (а.с.15).

Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку площею 3,955 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сквирської міської ради Київської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1, та за законом на іншу її частину, що не охоплена заповітом (а.с.6).

ОСОБА_1 є першої черги спадкоємцем за законом та прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі ОСОБА_6 на час відкриття спадщини (а.с.10-14,18).

На день смерті спадкодавця, позивач була непрацездатною особою - пенсіонером та мала право на обов'язкову частку у спадщині, як непрацездатна вдова, незалежно від змісту заповіту (а.с.4,5,7).

Крім позивача, першої черги спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Першої черги спадкоємець за законом ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом подачі 14.04.2017 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини (а.с.32).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом подачі 04.07.2017 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини (а.с.35).

Першої черги спадкоємці за законом: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 відмовилися від прийняття спадщини за законом на користь дочки померлого - ОСОБА_8, про що подали 21.07.2017 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяв про відмову від прийняття спадщини (а.с.35-36).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

На підставі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

За змістом ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1,5,6 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч.2,5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Разом з тим судом установлено, що ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на користь дочки померлого - ОСОБА_8, про що подала 21.07.2017 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про відмову від прийняття спадщини. Подаючи заяву про відмову від прийняття спадщини, достовірно знала, що будучи спадкоємцем за законом, саме заявою відмовляється від прийняття належної їй спадщини. Дану заяву подавала добровільно, маючи необхідну дієздатність, розуміючи значення своїх дій. Відмову від прийняття спадщини позивач не відкликала протягом строку, встановленого для її прийняття (а.с.36).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст.12,13,95,263-265,268 ЦПК України,

ст.16,1216-1218,1220,1223,1225,1233-1236,1241,1268,1273,1274 ЦК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.М. Ярошенко