ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/398/18 Справа № 203/5982/15 Суддя у 1-й інстанції - Маймур Ф.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи - Комунальне підприємство "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: КП "Житлове господарство Кіровського району" ДМР, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, де просила стягнути з відповідачів на її користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 22073 грн., також просила стягнути з відповідачів моральну шкоду 10000 грн. та вирішити питання судових витрат (а.с.2-5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28 вересня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті залиття квартири АДРЕСА_5, яке мало місце 07 травня 2015 року та 08 травня 2015 року 22073 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. та у рахунок повернення судових витрат 1700 грн., а разом 24773 грн. ОСОБА_2 у задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.101-107).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 241-244).

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - власниками розташованої над нею поверхом вище квартири АДРЕСА_2 (а.с.6).

Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою вул.Комсомольська, буд.№60 в м. Дніпро, в якому розташовані квартири вищевказаних сторін є третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради. (а.с.51-52)

07 травня - 08 травня 2015 року сталося залиття квартири позивача холодною водою з розташованої поверхом вище квартири відповідачів. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1126-01 складеної 09.03.2016 року у квартирі АДРЕСА_3, внутрішньо квартирна система водопостачання відповідає, а система опалення не відповідає державним будівельним нормам та правилам. Така невідповідність державним нормам та правилам з технічної точки зору з великою ступеню ймовірності є в прямому (безпосередньому) причинно-наслідковому зв'язку із залиттям 07-08 травня 2015 року квартири АДРЕСА_4 (а.с. 8-9, 53, 115-167).

Судом також встановлено, що залиттям квартири позивачу заподіяно матеріальну шкоду на суму вартості ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 19973 грн., що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження. Також судом встановлено, що позивачем понесені витрати з оплати вказаного експертного дослідження на суму 2100 грн. (а.с. 11-50).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт заподіяння позивачу внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди на загальну суму 22073 грн.), а залиття квартири сталося внаслідок не відповідності у квартирі № 11 системи опалення державним будівельним нормам та правилам, справність та належний технічний стан якої повинні забезпечувати саме відповідачі, однак цього своєчасно не зробили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідачі належними та допустимими доказами не спростували.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають істотне значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Аргументи апеляційної скарги заявника щодо невідповідності акта про залиття квартири вимогам чинного законодавства є непереконливими, оскільки він містить необхідні реквізити, встановлені Правилами, зазначений акт оцінений судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законом, правильність висновків судів відповідач не спростувала.

Твердження про те, що в експертному висновку експерт щодо причинного зв'язку з наслідками залиття та невідповідністю системного опалення, називає цей зв'язок "..з великою ступеню ймовірності", що свідчить про сумніви експерта, що саме система опалення будинку чи квартири є причиною залиття квартири позивачки.

Дані твердження є безпідставними, оскільки даний висновок експерта проведений для визначення вартості ремонтних будівельних робіт, які необхідно здійснити для усунення наслідків залиття внутрішнього приміщення квартири.

Відповідач в ході розгляду справи не заявляла клопотання для проведення експертизи для встановлення дійсності причини залиття квартири.

Будь-які докази на спростування доводів позивача, відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку , відповідачами не надано.

Відповідно до ч.4, 5 ст.319 ЦК власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам, та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо-будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Положеннями п. 13 Порядку визначено, що внутрішньо-будинковою системою холодного водопостачання є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача. Аналогічне визначення містить п.3 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), затверджений постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №532.

Положеннями ст. 177 ЖК України передбачено, що громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, додержувати правил утримання жилого будинку.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Апелянтом не доведено дотримання вказаних вимог. Не надано доказів залиття з вини інших осіб або через відсутність їх провини.

Таким чином, встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодування відповідачами у розмірі 19973,00 грн., визначеному на підставі висновку будівельно-технічного експертного дослідження.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: