ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2065/18 Справа № 185/9292/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Панченка Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Павлоградської міської ради, про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном, не пов'язані з їх володінням, -

В С Т А Н О В И В:

В порядку пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Павлоградської міської ради, про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном, не пов'язані з їх володінням.

Позовна заява мотивована тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.10.1996 року належить частина житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідачу належить житловий будинок АДРЕСА_2.

Відповідач порушує вимоги правил добросусідства, оскільки скид дощових вод з його будинку та відмостки коло будинку з боку його домоволодіння здійснюється на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні позивача. Також дерева відповідача (горіх, черешня), що розташовані на земельній ділянці відповідача, знаходяться на відстані менше 5 метрів від зовнішньої стіни літньої кухні, що суперечить норм ДБН.

Ураховуючи викладене, позивач, з урахуванням уточнень просив суд: зобов'язати відповідача обладнати жолоба для відводу дощової і талої води на належному йому будинку АДРЕСА_2 зі сторони будинку АДРЕСА_1 таким чином, щоб витік води з даху цього будинку та відмостки біля будинку мав нахил в сторону від споруд домоволодіння АДРЕСА_1 з наступним витоком її на належний йому город; зобов'язати відповідача спиляти дерева - горіх, черешня, груша та видалити кущі винограду, що розташовані на його земельній ділянці; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що на територію його ділянки вода стікає з даху дому відповідача з порушенням будівельних норм, а не природним способом, а гілки дерев та кущів винограду, які знаходяться на території домоволодіння відповідача, створюють затінення його земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.10.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2807.

Житловий будинок та земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_2, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія № 579143 від 22.09.2006 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2005 року.

АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є сусідніми та межують одно з одним.

АДРЕСА_2 розташовано вище АДРЕСА_1 і потік дощової та талої води природно тече на територію домоволодіння позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що побудови збудовані ним відповідно до встановлених норм та вони прийняті в експлуатацію, в той час як він має можливість обладнати відвід води, яка природнім способом потрапляє на його ділянку з ділянки відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Згідно до частин 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок, так і на землекористувачів.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що на територію його ділянки вода стікає з даху дому відповідача з порушенням будівельних норм, а не природним способом, колегією суддів не приймає до уваги, оскільки домоволодіння відповідача належним чином обладнано жолобами для відводу води з даху, вода стікає на ділянку відповідача природнім способом, а отже порушення в частині забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі його навісу відсутні.

Посилання позивача на те, що згідно листа начальника санітарно-епідеміологічної служби Павлоградського міськрайонного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області від 13.08.2014 року № 0222-2733, природне освітлення в будинку позивача не відповідає вимогам ДБН, не заслуговують на увагу, оскільки у вказаному листі не зазначено як саме та внаслідок чого створюється затінення його будинку.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що гілки дерев та кущів винограду, які знаходяться на території домоволодіння відповідача, створюють затінення його земельної ділянки більшу частину дня, починаючи з ранку, що негативно відображається на інсоляції в будинку та рослинності, колегією суддів не приймаються до уваги, як безпіставні.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведених фактичних обставин справи та норм закону, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що гілки дерев та кущів винограду, які знаходяться на території домоволодіння відповідача, створюють затінення його будівель.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко