Справа № 585/2977/18
Номер провадження 2/585/1025/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі : головуючого судді Євлах О.О., за участю: секретаря Безручко О.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління адміністративних послуг Роменської міської ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її права користування житловим приміщенням будинком № 38 по вул. Мічуріна в м. Ромни. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить будинок № 38 по вул. Мічуріна в м. Ромни. З 02 квітня 1999 року відповідач зареєстрована в даному будинку, але з 2014 року за даною адресою не проживає. Останнє відоме йому місце проживання відповідача с. Ярошівка, Роменського району. На сьогоднішній день він не може зняти з реєстраційного обліку відповідача через відсутність зв»язку із останньою. Через те, що ОСОБА_3 зареєстрована у будинку, він не може та позбавлений можливості в повній мірі розпоряджатися, як власник, житловим будинком, що розташований за адресою: вул. Мічуріна, 38 в м. Ромни, - зокрема, оформити субсидію. Сама ж відповідачка в будинку не проживає, її речі в будинку відсутні, житловим приміщенням не користується, не бере участі в його утриманні, комунальні послуги не отримує, в будинку фактично лише зареєстрована.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Пояснили, що відповідач не несе витрат на утримання будинку, комунальні платежі не сплачує, добровільно виїхала з будинку, її речі в будинку відсутні. Представник позивача додатково зазначила, що відповідача необхідно саме позбавити права користування житловим приміщенням на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не застосовуючи норми ЦК України.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала, пояснила, що позивач є її батьком. Вона з 2014 року не проживає за адресою своєї реєстрації, так як позивач бив її та вигнав з дому. У звязку з цим його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Пояснила, що проживала в даному будинку з моменту його придбання. Десь у 2009 році батько переїхав з даного будинку проживати у село до своєї матері. А будинок по вул. Мічуріна,38,м.Ромни, залишив для проживання їм з матірю,- дружиною позивача. після смерті матері, у 2014році, батько одружився вдруге з жінкою, з якою проживав ще за життя матері і саме нова жінка забажала жити в місті. Тому вони переїхали проживати в будинок по вул.Мічуріна,38,м.Ромни. З тих пір між позивачем та нею почали виникати суперечки та позивач вигнав її з дому. Аби уникати конфліктів вона не повертається жити в будинок, бо батько заперечує. Власного житла вона не має, тимчасово живе у ви найнятій квартирі. Часто змінює місце проживання. Зазначила, що не проживає в будинку з поважних причин, а саме через конфлікт з батьком. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання представник третьої особи не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій при вирішенні позову поклався на думку суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема , про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії:

1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача);

2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

З урахуванням положень ч.1 ст. 64 ЖК України відповідач ОСОБА_3 є безспірним членом сім'ї позивача його донькою.

Вищевказані норми свідчать про те, що при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 19.02.1982 р. зареєстрованого в реєстрі за № 340, та 09.08.1983 р. зареєстрованого з Роменському бюро технічної інвентаризації за реєстр. №6160, ОСОБА_1 є власником 3/ 5 частини житлового будинку за адресою: вул. Мічуріна, 38, м. Ромни, Сумської області (а. с. 23-26).

З будинкової книги вбачається, що за даною адресою зареєстрована ОСОБА_3 відповідач по справі (а. с. 14-22).

Згідно копії свідоцтва про народження серії І БП № 234086 ОСОБА_3 народилася 16 липня 1982 року, її батьком вказаний ОСОБА_1, матір»ю ОСОБА_5 (а. с. 29).

З довідки голови квартального комітету від 18.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2014 року (а. с. 28).

Згідно довідки про склад сім»ї від 25.06.2018 року, виданої ОСОБА_1 за адресою: м. Ромни, вул. Мічуріна, 38, до складу сім»ї входять: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 (а. с. 30).

Позивач являється пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою Роменського об»єднаного УПФ України Сумської області (а. с. 27).

З постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2015р. вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-1 КУпАП у звязку з вчиненням ним, 15.08.2015 року, за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, насильства в сімї відносно своєї дочки ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що позивачу доводиться племінницею, а відповідачу двоюрідною сестрою. Відповідач років три тому, восени, може вересень, може жовтень, прийшла до неї і повідомила, що побив батько. У неї була шишка на голові і покрасніння на щоці. Попросилась переночувати. Жила чотири дні і потім виїхала. Про конфлікт між позивачем та відповідачем того дня знає зі слів. Мирно у цій сімї не було ніколи. Бачила ці конфлікти коли бувала у них в гостях, бо вся сім»я ніколи не збиралась разом за одним столом. Разом позивач та відповідач та його дружина жили близько року. Позивач одружився після смерті першої дружини, але проживав із другою дружиною ще до смерті першої дружини.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що позивачу не родичі. Замісник голови квартального комітету. Із жовтня 2015 року дочка не проживає в даному будинку. Особисто вона в будинку позивача буває часто. Особистих речей відповідача у будинку не має. З 2015 року відповідач у будинок не приїздила. Про сварки між позивачем та відповідачем дізналася зі слів позивача. Чому у жовтні 2015 року відповідач пішла з дому їй не відомо. Переїхала відповідач жити з будинку через конфлікт з батьком. До того як батько переїхав жити у будинок, то відповідач проживала в ньому зі своєю матірю, а після смерті матері сама. Позивач заперечує щоб відповідач проживала в будинку.

Свідок ОСОБА_9 в письмовій заяві, надісланій суду, пояснила, що вона з позивачем є сусідами, знаходиться з ним в поганих стосунках. Їй відомо, що ОСОБА_1 свою дочку ОСОБА_3 бив і вигнав з дому. Де зараз проживає ОСОБА_3, їй невідомо.

Таким чином, з пояснень сторін та свідків, а також з досліджених документів у судовому засіданні було встановлено, що з 02 квітня 1999 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрована і проживала у будинку по вул. Мічуріна, 38, в м. Ромни, як донька власника будинку, в 2014 році залишила своє місце проживання через конфлікт з батьком.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не мешкає за вищевказаною адресою з осені 2014 року через конфлікт з батьком, який вигнав її з дому і заперечує, щоб вона проживала в будинку, то суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Посилання позивача на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі та несе витрат на утримання будинку з часу, коли припинила в ньому проживати, не є, згідно законодавства, підставою для втрати нею права на користування житлом. Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 не проживала за даною адресою більше трьох років без поважних причин, спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та поясненнями самого позивача.

Посилання представника позивача на те, що відповідача необхідно саме позбавити права користування житловим приміщенням на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не застосовуючи норми ЦК України, не ґрунтується на вимогах Закону. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, повязані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. З огляду на це, суд не може позбавити особу права користуватись житлом на підставі даного Закону. В даному випадку мова може йти лише про вирішення питання «визнання особи такою, що втратила право користуватись житлом», а ні в якому випадку не «позбавлення особи права користування житлом», оскільки таке суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому застосуванню при вирішенні позову в частині наявності у особи права користування житлом та моменту його втрати підлягають норми ЦК України та Житлового кодексу.

Керуючись ст. ст. 319, 391, 386,405 ЦК України, 9, 64, 71,72 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління адміністративних послуг Роменської міської ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області в порядку та у строки, встановлені ст.ст.352-354 ЦПК України, з особливостями, визначеними розділом 13 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2018 року.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_10