Номер провадження: 22-ц/785/6687/18
Номер справи місцевого суду: 1810
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Гірняк Л.А.,

Суддів: Кононенко Н.А., Цюри Т.В.,

За участю секретаря: Ющак А.Ю.

За участю осіб, що беруть участь у справі:

-Позивач - ОСОБА_2

-Представник позивача - ОСОБА_3

-Представник третьої особи - Кучеров С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 за участю третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПРОЦЕДУРА:

15.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся з вищезазначеним позовом.

Позивач просив суд:

- негайно відібрати малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері - ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, та повернути малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за визначеним попереднім місцем проживання, а саме до батька - ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2;

- стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей - задоволено.

Відібрано малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері - ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Повернуто малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за визначеним попереднім місцем проживання, а саме до батька - ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу та заперечення до суду не надійшли.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що позивач звернувся з підстав статті 162 СК України, а не з підстав ст. 170 Сімейного кодексу України, а тому не доведено, що існує небезпека життю, здоров'ю та моральному вихованню дітей, які проживають разом з матір'ю, що дає підстави їх відібрання.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.04.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зареєстрований 13.07.2012 року у виконавчому комітеті Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 13. Після розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_9 дошлюбне прізвище «ОСОБА_5».

Сторони від шлюбу мають малолітніх дітей:

- сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого 17.12.2012 року, актовий запис № 105 (а.с.6);

- доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого 21.03.2014 року, актовий запис № 249 (а.с.7).

За твердженням позивача, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, ОСОБА_5 (шлюбне прізвище ОСОБА_10) ОСОБА_5 у 2015 році залишила сім'ю, покинула двох неповнолітніх дітей та переїхала до будинку батьків по АДРЕСА_3.

Позивач зазначає, що з 2015 року син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, та донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, залишились проживати з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі звернення ОСОБА_2 Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією як органом опіки та піклування здійснювалася перевірка та розгляд питання про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_5, за наслідками якої надано висновок 03.04.2017 року №01-39/1468, відповідно до якого орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 року та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року біля батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Відповідно до акту обстеження, складеним спеціалістами служби у справах дітей та Старокозацької сільської ради від 30.03.2017 року, ОСОБА_9 разом з дітьми проживає у будинку своїх батьків разом з батьками: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, (на пенсії, працює) ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_10, (на пенсії) та рідними братами, які згідно характеристики Старокозацької сільської ради від 22.02.2017 року за №198 та №197 на території сільської ради виявили себе з негативної сторони, схильні до скоєння злочину та перебувають на профілактичному обліку за вчинення правопорушення: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_12 Житлова площа будинку становить приблизно 30 кв.м. Будинок складається із трьох кімнат, ванної кімнати та кухні, коридору. ОСОБА_9 разом з дітьми займає кімнату не більше як 5 кв.м.

Внаслідок чого належних умов не створено, двоє старших дітей сплять разом на одному ліжку, мати з новонародженою дитиною разом на другому. Також немає шафи для дитячого одягу, відсутнє місце для розваг. Санітарно-гігієнічний стан житлового приміщення задовільний: чисто, прибрано, в кімнатах охайно. В приміщенні кухні відсутнє вікно та немає вентиляції, внаслідок чого стеля та стіни вкрити пліснявою. Необхідно провести негайний ремонт. В наявності всі комунальні послуги, побутова техніка та інші речі побуту.

Спеціалісти служби у справах дітей районної державної адміністрації 30.03.2017 року провели бесіду з ОСОБА_9, та склали відповідний протокол. В ході бесіди вияснилось наступне - внаслідок сімейних сварок на побутовому рівні ОСОБА_9 11.08.2016 року залишила чоловіка з дітьми та переїхала жити до своїх батьків в с. Старокозаче. До кінця серпня 2016 року їздила до с. Козацьке працювати у продуктовому магазині. За час проживання окремо чоловік надав їй допомогу у розмірі 6000 грн. Обмаль дитячого одягу пояснила тим, що речі залишились у с. Козацькому. На запитання чому діти не відвідують дошкільний заклад пояснила, що не хоче віддавати дітей до садка, бо діти не бажають ходити до дитячого садочка. Матері було вказано, що відповідно до п.1. ст. 4. ЗУ «Про дошкільну освіту» дошкільна освіта є обов'язковою первинною складовою частиною системи безперервної освіти в Україні.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 року; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року із батьком ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-12).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.11.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 (шлюбне прізвище ОСОБА_15) ОСОБА_5 відхилено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року залишено без змін (а.с.13-16).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Згідно із ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно із ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Пунктами 2-5 ст.164 Сімейного кодексу України передбачені підстави для позбавлення батьківських прав, які згідно положень ч.1 ст.170 можуть слугувати підставами для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Зокрема, це ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія батьків а також випадки, коли батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

З заявленого позову вбачається, що позивач обґрунтовує заявлені вимоги не виконанням рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2017 року.

В суді апеляційної інстанції, представник Органів опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації заявив, що таких фактів ним не було встановлено.

Висновок від 03.04.2017 року №01-39/1468 стосується визначення місця проживання дітей, який ліг в основу попереднього рішення про встановлення місця проживання дітей та відповідно до якого органом опіки та піклування не встановлювалась небезпека життю та здоров'ю, морального виховання дітей.

Виходячи з того, що небезпечні умови проживання з матір'ю дітей не доведено позивачем та не встановлено судом першої інстанції, суд помилково дійшов висновку, що не виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2017 року ОСОБА_9 є підставою для їх відібрання.

З врахуванням вимог ст. 376 ч.1 п. 2,3,4 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 про відібрання дітей.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2018 року - скасувати.

В позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_5 за участю третьої особи Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст Постанови складено 23.10.2018 р.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра