Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 504/4139/13-ц

провадження № 61-15604св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Тавровський Сергій Григорович,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у складі судді Доброва П. В. від 15 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Сватаненка В. І., Суворова В. О., Черевка П. М., від 28 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 700 дол. США зі сплатою 10,7 % річних на строк до 17 серпня 2014 року. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_5 зобов'язався повернути суму кредиту та сплачувати щомісяця проценти за користування кредитними коштами в строки і в порядку, передбаченому договором, але відповідач умови кредитного договору не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

На забезпечення кредитного договору 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк», уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 318,82 дол. США, що становить еквівалент 420 455,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 16 986,72 дол. США, що становить еквівалент 228 047,12 грн; заборгованість за процентами 14 332,10 дол. США, що становить еквівалент 192 408,79 грн; та судовий збір у розмірі 2 248,86 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ«Дельта Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банк направив позичальнику лист від 11 червня 2009 року, згідно з яким змінив строк виконання зобов'язання, внаслідок чого ОСОБА_5 необхідно було повернути всю суму заборгованості за кредитним договором у десятиденний строк з дати отримання цього листа, а саме до 22 червня 2009 року, а позов до суду пред'явлено 31 жовтня 2013 року, тобто з пропущенням позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_5 (а.с. 58-59) (частина четверта статті 267 ЦК України). Разом з тим порука є припиненою, оскільки позов до поручителя банком не було пред'явлено протягом одного року від дня укладення договору поруки 17 серпня 2007 року, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 липня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги до ОСОБА_5 не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності, а до ОСОБА_6 - у зв'язку з припиненням договору поруки.

У лютому 2018 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що вимоги банку щодо виконання кредитного зобов'язання позичальником виконані не були. ОСОБА_5 не погашено заборгованість ні повністю, ні частково, що у зв'язку з фактом закінчення строку дії кредитного договору 17 серпня 2014 року не дає правових підстав для висновку про сплив позовної давності, оскільки ПАТ «Дельта Банк» до суду звернулося до закінчення строку дії кредитного договору. У такому випадку строк позовної давності в три роки не було пропущено.

Також ПАТ «Дельта Банк» не згодний з відмовою суду у задоволені позовних вимог до ОСОБА_6, оскільки після виникнення у банка права вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, визначений сторонами договірний строк дії поруки залишається таким, яким він був із самого початку, тобто до закінчення строку дії кредитного договору - 17 серпня 2014 року, незважаючи на момент пред'явлення вимог про повернення грошових коштів до позичальника.

У червні 2018 року ОСОБА_6 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права. Також зазначала, що, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя у строки, передбачені частиною четвертою статті 559 ЦК України.

09 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 700 дол. США зі сплатою 10,7 % річних на строк до 17 серпня 2014 року.

На забезпечення кредитного договору 17 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

12 червня 2009 року АКІБ «Укрсиббанк» направлено ОСОБА_5 лист від 11 червня 2009 року, у якому повідомив, що термін дострокового повернення кредиту є таким, що настав. За рішенням банку необхідно повернути всю суму заборгованості за кредитним договором у десятиденний строк з дати отримання цього листа, тобто до 22 червня 2009 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з цим позовом 31 жовтня 2013 року (а.с. 41).

Відповідно до частини першої статті 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що і було зроблено відповідачем ОСОБА_5 (а.с. 58-59).

У пункті 12.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у цьому договорі, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Такого самого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29 червня 2016 року № 6-1188цс16.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Враховуючи, що строк дії договору поруки встановлений моментом пред'явлення дострокової вимогидо позичальника, порука є припиненою, оскільки позов до поручителя банком не було пред'явлено протягом одного року від моменту спливу пред'явленої вимоги - 22 червня 2009 року, тобто до 22 червня 2010 року.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року № 6-368цс16.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання касаційної скарги на звернення до суду з позовом у межах позовної давності та у строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є безпідставними, оскільки, пред'явивши вимогу до позичальника про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й, починаючи від цієї дати протягом трьох років був зобов'язаний пред'явити позов до позичальника та у строки, передбачені частиною четвертою статті 559 ЦК України, до поручителя.

При цьому невиконання вимоги банку про дострокове погашення кредитної заборгованості не свідчить про зміну строку виконання зобов'язання у разі подання в подальшому повторної вимоги.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк