Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 520/9576/15-ц

провадження № 61-4155св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3на рішення Київського районного суду м. Одеси у складі судді Куриленко О. М. від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Ісаєвої Н. В., Комлевої О. С. від 06 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «ФК «Народна позика»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про скасування державної реєстрації права власності та повернення у власність нерухомого майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30 березня 2012 року між нею та ТОВ «ФК «Народна позика» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 640 тис. грн на строк до 30 березня 2013 року, зі сплатою 42 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору нею передано в іпотеку ТОВ «ФК «Народна позика» квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 05 квітня 2006 року.

ОСОБА_3 вказувала, що після закінчення дії кредитного договору, 30 березня 2013 року, за домовленістю сторін було укладено додаткову угоду № 1 до цього кредитного договору, відповідно до умов якої строк користування кредитом продовжено до 30 березня 2014 року з умовою сплати 2 % від загальної суми кредиту.

19 квітня 2013 року вона повністю погасила заборгованість за кредитним договором, однак у червні 2015 року до неї звернувся представник ТОВ «ФК «Народна позика» з пропозицією виплатити суму кратну 100 тис. доларів США та надав їй витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вона дізналася, що власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-КручиноїТ. П. від 17 березня 2015 року про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом прийняття у власність належного їй нерухомого майна, у рахунок виконання зобов'язань за основним договором.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що правовідносини між сторонами припинились у зв'язку із повним виконанням нею зобов'язань за кредитним договором перед відповідачем, а також припинились і заходи забезпечення виконання цього договору, при цьому вимоги про погашення заборгованості їй направлено не було, просила скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Народна позика» на квартиру АДРЕСА_1 та повернути зазначену нерухоме майно у її власність.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що у зв'язку із наявністю заборгованості позивача перед ТОВ «ФК «Народна позика», кредитором використане своє право, визначене наявним у договорі іпотеки застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації його права власності на предмет іпотеки; позасудове врегулювання відбулося без порушень умов договору іпотеки та чинного законодавства. При цьому, кредитор не є особою, яка вчиняє дії зі скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підтвердження виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі в матеріалах справи відсутні; ТОВ «ФК «Народна позика» дотримано визначену договором іпотеки процедуру з примусового стягнення кредитної заборгованості; скасування державної реєстрації належить до компетенції державних реєстраторів, однак відповідач таким не є.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3.подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 рокускасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано того, що нею погашено заборгованість за кредитним договором; ТОВ «ФК «Народна позика» не дотримано встановленого договором та Законом України «Про іпотеку» порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, так як їй не було направлено вимоги про усунення порушень.

02 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

16 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Народна позика», в яких вказано про те, що судові рішення ухвалені з дотриманням судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_3 сплачено лише проценти за користування кредитом, однак тіло кредиту погашено не було, а тому ТОВ «ФК «Народна позика» після невиконання у встановлений строк вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням умов договору іпотеки та вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку», прийнято рішення про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом прийняття у власність предмета іпотеки; вимоги до ТОВ «ФК «Народна позика» про скасування державної реєстрації права власності є безпідставними, так як фінансова установа не має повноважень органу державної реєстрації.

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 доТОВ «ФК «Народна позика», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу МінюковаКручина Т. П., про скасування державної реєстрації права власності та повернення у власність нерухомого майна призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 30 березня 2012 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала 640 тис. грн (а. с. 10-14).

Кредит надано ОСОБА_3. строком з 30 березня 2012 року по 30 березня 2013 року (пункт 1.2. кредитного договору).

З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 30 березня 2012 року між сторонами у справі укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку ТОВ «ФК «Народна позика» квартиру АДРЕСА_3, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 05 квітня 2006 року (а. с. 71-78).

30 березня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_3. укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 30 березня 2012 року, згідно із якою змінено строк дії кредитного договору з 30 березня 2012 року до 30 березня 2014 року, а також встановлено одноразову комісію в розмірі 2 % від загальної суми кредиту (а. с. 15).

21 червня 2014 року ТОВ «ФК «Народна позика» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е. А. на підставі статті 84 Закону України «Про нотаріат» із заявою передати громадянці ОСОБА_3. вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку») (а. с. 80-81).

09 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е. А. складено свідоцтво про те, що вказана вище заява була передана поштою із зворотнім повідомленням (рекомендованим листом) та 30 липня 2014 року була повернута у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання, що зазначено в довідці ф. 20 поштового зв'язку. Будь-яких заяв чи іншої відповіді від ОСОБА_3 на адресу приватного нотаріуса Коновалової Е. А. у встановлений у заяві строк не надходило (а. с. 82).

На підставі договору іпотеки від 30 березня 2012 року та рішення ТОВ «ФК «Народна позика» від 17 березня 2015 року (а. с. 83-84) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-КручиноюТ. П. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Народна позика» (а. с. 85-86).

Згідно з довідкою, виданою ТОВ «ФК «Фінансова позика» від 19 квітня 2013 року, ОСОБА_3 немає перед відповідачем заборгованості, яке у свою чергу немає жодних претензій до позичальника (а. с. 18).

Поряд із цим, ТОВ «ФК «Народна позика» надало довідку про стан взаєморозрахунків за спірним кредитним договором, з якої вбачається, що позивач станом 18 квітня 2015 року здійснила погашення лише процентів за користування кредитом, однак тіло кредиту повернуто не було (а. с. 79, 79 зворот).

Наявність зазначених довідок свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо заборгованості за кредитом.

Розділом 6 укладеного 30 березня 2012 року між сторонами договору іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, визначено, що позасудове врегулювання та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на розсуд іпотекодержателя, у тому числі, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За змістом пункту 6.3. іпотечного договору, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є дане застереження, яка прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за основним договором.

Пунктами 6.4., 6.6. та 6.8. вказаного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником (іпотекодавцем) умов основного договору, іпотекодержатель надсилає поштою рекомендованим листом іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. Якщо порушення, викладені у письмовій вимозі про усунення порушень, не будуть усунені у строк, зазначений іпотекодержателем у згаданій письмовій вимозі, то вважатиметься, зокрема, що іпотекодавець передав у власність іпотекодержателю предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, за якими одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що підставами для припинення іпотеки є: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Таким чином, суди, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну правову оцінку ті факти, що видана відповідачем довідка не є доказом погашення кредиту в повному обсязі та припинення зобов'язань за кредитним договором з урахуванням положень глави 50 ЦК України, а лише може вказувати на відсутність поточної простроченої заборгованості на день її видачі, а такими підтвердженнями є виключно первинні бухгалтерські документи, при цьому позивачем не було надано оригіналів квитанцій про сплату усієї суми заборгованості за кредитом, з урахуванням тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та інших сум, передбачених договором, а також врахувавши надану довідку про стан взаєморозрахунків, яка стороною позивача не спростована, дійшли обґрунтованого висновку про неналежне виконання іпотекодавцем умов основного зобов'язання, правильно врахувавши встановлене іпотечним договором застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття ТОВ «ФК «Народна позика» права власності на предмет іпотеки.

Крім того, з'ясувавши те, що ТОВ «ФК «Народна позика» були вчинені усі дії, передбачені статтею 35 Закону України «Про іпотеку», а також умовами укладеного між сторонами договору іпотеки, зокрема, за наявності факту невиконання позивачем вимоги про погашення заборгованості від 21 червня 2014 року, ТОВ «ФК «Народна позика» прийнято рішення про задоволення вимог шляхом прийняття у власність предмета іпотеки, у зв'язку із чим, нотаріусом як державним реєстратором, здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем на квартиру АДРЕСА_3, правильного виходили з того, що відповідачем дотримано порядок та процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Також судами попередніх інстанції при ухваленні судових рішень було правильно вказано про безпідставність заявлених позивачем вимог про скасування державної реєстрації права власності виключно до ТОВ «ФК «Народна позика», яке не є суб'єктом державної реєстрації, при цьому таких вимог безпосередньо до державного реєстратора, яким в даному випадку є приватний нотаріус, ОСОБА_3 заявлено не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не оспорила право власності ТОВ «ФК «Народна позика» на спірну квартиру, що могло бути підставою для витребування квартири і позивач не пред'явила вимог про припинення іпотеки, при наявності для цього у разі доведення підстав, що могло б бути підставою для припинення забезпечення виконання зобов'язання (іпотеки).

Відсутність таких позовних вимог та доведених фактів роблять безпідставною і безпредметною вимогу про повернення квартири позивачу.

Встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням судами норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В.Черняк