АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/187/18Головуючий по 1 інстанції Мазуренко Ю.В.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

при секретарі Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Пархоменко Наталія Миколаївна про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадкування, -:

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року позовна заява ОСОБА_3 була залишена без руху у зв'язку з тим, що в порушення вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в ній не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначено доказів на підтвердження відповідних обставин. Крім того, позивачем не подано окремої заяви про забезпечення позову з доданими документами та іншими доказами, які підтверджують підстави необхідності забезпечення позову та не сплачено за вказану заяву передбачений законом судовий збір. Даною ухвалою суду було встановлено строк для усунення недоліків до 14 листопада 2017 року.

15 листопада 2017 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позову до розгляду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпунктів 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви суддя виходив з того, що позивач не виконав вимоги, зазначені в ухвалі про залишення заяви без руху від 31.10.2017 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позову) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що процесуальним законодавством чинним на час звернення позивача до суду, подання доказів було можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі був через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

За приписами ст. 131 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позову) сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

За таких обставин помилковим є висновок судді про повернення заяви в зв'язку з неподанням позивачем доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки їх подання можливе на наступних стадіях процесу. При цьому, встановивши, що позовні вимоги не ґрунтуються на доказах, суд має можливість відмовити у їх задоволенні за недоведеністю.

Щодо залишення позовної заяви без руху в частині того, що позивачем не було подано окремої заяви про забезпечення позову та доказів сплати судового збору за подану заяву, хоча таке клопотання було викладено ним у прохальній частині позовної заяви, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 151 ЦПК України (у редакції на час подання позовної заяви) у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Частиною 8 ст. 153 ЦПК України (у редакції на час подання позовної заяви) передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що недоліки в частині клопотання позивача про забезпечення позову не можуть бути належною процесуальною підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_3

В матеріалах справи не міститься повідомлення про вручення ОСОБА_3 копії ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху з визначеним строком для усунення недоліків до 14 листопада 2017 року.

Проте на виконання даної ухвали, 14.11.2017 року позивачем на адресу суду було направлено поштовим відправленням, позовну заяву з квитанцією про сплату судового збору за розгляд клопотання про накладення арешту, з редакцією позовної заяви без клопотання про забезпечення позову та окремо клопотання про накладення арешту на спірну квартиру.

Таким чином, суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_3, та не врахував при цьому положення ч. 6 ст. 70 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час подання позовної заяви), в якій визначено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення та інформації про відстеження поштових відправлень, 14.11.2017 року позивачем було направлено окремими відправленнями заяву про усунення недоліків (додано змінену позовну заяву та оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 640 грн.) та заяву про забезпечення позову з доданим оригіналом квитанції про сплату судового збору в розмірі 320 грн., які були отримані Уманським міськрайонним судом 16.11.2017 року (а.с. 20-25).

Вказане також підтверджується листом Уманського міськрайонного суду Черкаської області №19789 від 20.11.2017 року, який був направлений ОСОБА_3 (а.с. 12).

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали справи поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, так як судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Пархоменко Наталія Миколаївна про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадкування - скасувати.

Матеріали справи направити до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Б.Б. Вініченко

С.І. Бондаренко

О.М. Новіков