АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-2092/11 Головуючий суддя І інстанції Подус Г.С.
Провадження № 22-ц/790/421/18 Суддя доповідач КарімоваЛ.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який у подальшому уточнила та просила визнати недійсними: кредитні договори № 710/ФКВ-07 від 15.11.2007р., №711/ФК-07 від 15.11.2007р., іпотечний договір №710/2фквіп-07 від 15.11.2007р., укладені між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Український промисловий банк»; зобовязати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (ХМНО) ОСОБА_7 виключити із державного реєстру іпотек та зняти заборону відчуження на зазначене в іпотечному договорі №710/гфквіп-07 від 15.11.2007р. нерухоме майно: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 96,5 кв.м., житловою площею 58,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що кредитний договір №710/ФКВ- 07 від 15.11.2007р. не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», ст.ст. 193, 533 ЦК України в частині положень договору про нарахування та сплати процентів за користування кредитом в іноземній валюті, тому даний договір є недійсним в силу ст.ст. 203,215 ЦК України. Без включення в договір положень щодо сплати процентів за користування кредитними коштами він не був би вчинений сторонами, тому його слід визнати недійсним в цілому, оскільки надання безпроцентних кредитів суперечить суті правовідносин кредиту та вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність». Договір №711/ФК-07 від 15.11.2007р. носить похідний характер від договору №710/ФКВ-07 від 15.11.2007р., оскільки за ним надавалися грошові кошти на оплату витрат позивача на страхування предмету іпотеки.

У звязку із чим договір іпотеки, яким забезпечувалося виконання зобовязання за кредитним договором, також слід визнати недійсним відповідно до ст. 548 ЦК України.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №710/ФКВ-07 від 15 листопада 2007р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4.

Визнано недійсним кредитний договір №711/ФК-07 від 15 листопада 2007р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4.

Визнано недійсним іпотечний договір №710/2фквіп-07 від 15листопада 2007р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, посвідчений 15листопада 2007р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 4167.

Зобовязано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 виключити із державного реєстру іпотек та зняти заборону відчуження на зазначене в іпотечному договорі №710/2фквіп-07 від 15листопада 2007року укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, посвідченому 15листопада 2007р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, зареєстрованому в реєстрі за № 4167, нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: - 3- кімнатна квартира, загальною площею 96,5 кв.м., житловою площею 58,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне та необєктивне дослідження матеріалів справи, просить скасувати рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що суд першої інстанції не залучив ПАТ «Дельта Банк» до участі у справі як правонаступника ТОВ «Укрпромбанку» на підставі нотаріально посвідченого трьохстороннього договору від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_8, та розглянув спір без участі представника ПАТ «Дельта Банк», чим порушив права останнього та норми процесуального права.

Також, визнаючи кредитні договори недійсними, суд першої інстанції в порушення норм матеріального права невірно застосував положення Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (в редакції чинній на 2007 рік) та невірно застосував Закон України «Про банки та банківську діяльність» в редакції на 27.01.2007 року.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та визнаючи недійсними спірні договори, суд першої інстанції виходив з того, що положення кредитного договору щодо нарахування та зобовязання позивача сплачувати проценти в іноземній валюті не відповідають вимогам закону, оскільки сторони кредитного договору є резидентами України. Крім того кредитний договір №710/ФКВ-07 є недійсним, оскільки був укладений юридичною особою за відсутності ліцензії на здійснення такої діяльності, а кредитний договір №711/ФК-07, єдиним призначенням якого є надання коштів для страхування майна, яке виступає заставою по кредитному договору №710/ФКВ-07, є похідним від договору №710/ФКВ-07. Оскільки дані правочини не створюють юридичних наслідків, окрім повязаних з їх недійсністю, то і похідний від них договір іпотеки теж слід вважати недійсним.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно положень Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та у ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи 15 листопада 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №710/ФКВ-07, за умовами якого останній було надано кредитні кошти в сумі 81650,00 доларів США, зі сплатою процентів 11,3% річних, строком на 372 місяці та датою повернення 12.11.2038 року.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його фактичного повернення та сплачуються позичальником щомісячноу валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів в касу банку або шляхом безготівкового перерахування.

Того ж дня між цими ж особами на забезпечення зобовязань кредитного договору був укладений іпотечний договір №410/Zфквіп-07, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за р.№4167, предметом якого, було нерухоме майно, а саме: квартира 46 в буд.№ 10 по пров. Пластичний в м. Харкові.

Також, 15 листопада 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №711/ФК-07, згідно умов якого банк надав ОСОБА_4 відкличну відновлювальну лінію з лімітом кредитування 1207,35 грн. та датою повернення 12.11.2018 року, з метою кредитування оплата витрат позичальника на страхування предмета забезпечення за цим договором, забезпеченим виступає теж майно, що і в договорі іпотеки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено трьохсторонній договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрован в реєстрі під №2258,

про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», за яким до АТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитами, наданими ТОВ «Укрпромбанк», в тому числі й за спірними кредитними договорами. Таким чином, на час постановлення рішення існували матеріально-правові відносини між ПАТ «Дельта Банком» та ОСОБА_4, які базуються на умовах договору про передачу активів від ПАТ «Укрпромбанк»(а.с. 83-88).

Отже, суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не залучив до участі у справі нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» та розглянув справу з неналежним відповідачем.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_8 як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Як вбачається з копії Банківської ліцензії № 67, що була видана 21 квітня 1993 року Національним банком України ТОВ «Український промисловий банк», дозволу № 67-5 від 21 квітня 1993 року та додатку до цього дозволу від 27 червня 2006 року, ТОВ «Український промисловий банк» мав право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, в тому числі й укладати з ОСОБА_10 оспорювані нею договори (а.с. 89-96).

У звязку з цим на підставі наданих сторонами доказів слід зробити висновок про те, що умови зазначених кредитних договорів відповідають нормам ст.ст. 626, 627,638, ч.1 ст. 1049, ст.ст. 1054 - 1055 ЦК України, і підстав вважати їх недійсними відповідно до ст.ст. 203,215 ЦК України немає.

Однак всупереч вказаним нормам права, судом першої інстанції зроблений помилковий висновок про визнання недійсними оспорюваних ОСОБА_4 договорів.

У зв'язку із чим є безпідставними й доводи позивача та висновки суду першої інстанції й про визнання недійсним спірного договору іпотеки.

В звязку з вище викладеним судова колегія на підставі ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Між тим колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про поворот виконання заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2011 року в частині поновлення первинних записів про обтяження нерухомого майна іпотекою в державному реєстрі іпотек, оскільки оскаржуваним судовим рішенням покладено обовязок виключення записів про обтяження нерухомого майна іпотекою в державному реєстрі іпотек саме на приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, а остання відповідно до заяви приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 призупинила адвокатську діяльність (а.с. 117). Зазначене не перешкоджає ПАТ «Дельта Банк» вирішити зазначене питання відповідно до вимог ст.. 444 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. за подання апеляційної скарги(а.с. 105).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2011 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 ( сімсот чотири) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: