Справа № 573/1392/18
Номер провадження 2/573/487/18
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, третя особа Сосницька державна нотаріальна контора Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07 серпня 1995 року помер його брат ОСОБА_2, який до дня смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті брата відкрилась спадщина, в тому числі житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Улянівка, вул. Завирчанська (колишня Колгоспна), буд. 5 Білопільського району Сумської області. Позивач вказує, що фактично вступив в управління спадковим майном шляхом зберігання мана спадкодавця, доглядом за житловим будинком. Крім того, в встановлений законом термін позивач звернувся до Сосницької державної нотаріальної контори та з приводу оформлення спадщини було заведено спадкову справу № 31/1996. За життя спадкодавець заповітного розпорядження не складав. Вказує, що членами колгоспного двору на той час були він та його брат ОСОБА_2, які подавали заяву до виконкому про призначення головою колгоспного двору ОСОБА_2, про що свідчить копія витягу з протоколу засідання виконкому від 23 серпня 1983 року за № 58. Він 31 січня 1986 року зареєструвався та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент припинення існування майна колгоспного двору (15 квітня 1991 року) він втратив на нього право, а власником майна в одній особі залишився ОСОБА_2 Даний житловий будинок належить ОСОБА_2, як голові колгоспного двору згідно свідоцтва про право власності, виданим виконкомом Улянівської селищної ради 27 вересня 1983 року на підставі рішення № 57 від 23 серпня 1983 року, а до дня смерті спадкодавця була відсутня реєстрація будь-яких осіб у будинку № 5 по вул. Завирчанській в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області. Як спадкоємець другої черги за законом після смерті брата, позивач має намір прийняти спадщину на вказаний будинок та звернувся до нотаріуса. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном він не може у звязку з тим, що у правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня. За даними довідки місцевого самоврядування або будинкової книги вбачається, що у житловому будинку разом із померлим проживали інші особи, які також мають право на частку у майні колгоспного двору, а отже оформлення спадщини не вбачається можливим. Оскільки в інший спосіб позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, тому звернувся до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Завирчанській, 5 в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області у порядку спадкування за законом після брата ОСОБА_2, який помер 07 серпня 1995 року.

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а. с. 66).

Представник відповідача Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився. Селищний голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 34, 43).

Представник третьої особи Сосницька державна нотаріальна контора Чернігівської області у підготовче засідання також не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника держнотконтори (а. с. 36, 46).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче.

Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після ОСОБА_2, який помер 07 серпня 1995 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК УРСР).

Згідно з ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, позивач є такими, що прийняв спадщину за померлим спадкодавцем, оскільки фактично вступив у володіння та користування спадковим майном.

Згідно з п. 113 Інструкції № 18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема: довідка, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважався перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Зокрема, у відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспні двори були припинені 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до розяснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯД № 970930 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а. с. 8-9).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 299817 ОСОБА_2 помер 07 серпня 1995 року в с. Велике Устя Сосницького району Чернігівської області (а. с. 7).

За даними довідки Великоустівської сільської ради Сосницького району Чернігівської області ОСОБА_2 до дня смерті 07 серпня 1995 року проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

На підставі копії свідоцтва про право особистої власності, виданого 27 вересня 1983 року на підставі рішення виконкому Улянівської селищної ради № 58 від 23 серпня 1983 року на домоволодіння в смт. Улянівка по вул. Завирчанській (колишня вулиця Колгоспу), буд. 5 Білопільського району Сумської області, головою колхозного двору є ОСОБА_2, що також підтверджується витягом із протоколу від 23 серпня 1983 року виконавчого комітету Улянівської селищної ради. З Витягу вбачається, що питання про призначення голови колгоспного двору розглядалось на підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 14-15).

У правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня.

На підставі довідок Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області Білопільського району Сумської області на день смерті ОСОБА_2, який помер 07 серпня 1995 року, голови колгоспного двору за адресою: смт. Улянівка, вул. Колгоспна, (нині Завирчанська), буд. 5 Білопільського району Сумської області, у будинку була відсутня реєстрація будь-яких осіб.

ОСОБА_2 по день смерті 07 серпня 1995 року проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зберігав документи, майно та житло спадкодавця за адресою: смт. Улянівка, вул. Завирчанська (колишня Колгоспна), 5 Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого виконкомом селищної ради не посвідчувався.

Житловий будинок за адресою: смт. Улянівка, вул. Завирчанська, 5 (колишня Колгоспна) Білопільського району Сумської області розташований на земельній ділянці площею 0,21 га, в тому числі під житловим будівництвом 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства 0,17 га, яка приватизована ОСОБА_1 на підставі рішення 14 сесії від 18 листопада 1993 року, але державний акт не видавався (а. с. 16-18).

Згідно розпорядження № 16-ОД Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області від 18 лютого 2016 року вулицю Колгоспну перейменовано на вулицю Заверчанська, а розпорядженням № 24-ОД від 03 березня 2016 року внесено зміни, а саме вважати перейменовану вулицю Завирчанська (а. с. 11, 12).

Згідно з довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 27 березня 2018 року № 81, право власності в БТІ на житловий будинок під № 5 по вул. Завирчанській в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий виконкомом Улянівської селищної ради від 27 вересня 1983 року. Відомості з ДРРПнНП про право власності не внесені (а. с. 19).

Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд станом на 27 березня 2018 року будівельна вартість вказаного будинку складає 151 806 грн. та інвентаризаційна 76 915 грн. (а. с. 20).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок № 5 по вул. Завирчанська в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області, виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» власником є ОСОБА_2 (а. с. 21-24).

На підставі довідки, виданої виконкомом Улянівської селищної ради від 24 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, а фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_8 з 1984 року (а. с. 67).

Аналогічне підтверджується копію з погосподарської книги (а. с. 68-69).

У розясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 24 зазначеної постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори Чернігівської області від 20 жовтня 2017 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: смт. Улянівка, вул. Завирчанська, буд. 5 (колишня вулиця Колгоспна) Білопільського району Сумської області, не вдається можливим у звязку з тим, що у правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня. За даними довідки місцевого самоврядування або будинкової книги вбачається, що у житловому будинку разом із померлим проживали інші особи, які також мають право на частку у майні колгоспного двору, а отже оформлення спадщини не вбачається можливим (а. с. 13).

У відповідності до даних Сосницької державної нотаріальної контори Чернігівської області після ОСОБА_2, який помер 07 серпня 1995 року держнотконторою заведена спадкова справа № 31/1997 (а. с. 36).

Із витребуваної копії спадкової справи № 31/1997 вбачається, що за заявою позивача зареєстрована спадкова справа після ОСОБА_2, який помер 07 серпня 1995 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого в с. Велика Устя, вул. Леніна, 7 Сосницького району Чернігівської області, посвідченого державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори 11 березня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 201 на імя ОСОБА_1 (а. с. 48-64 ).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зокрема, частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Отже, оскільки житловий будинок на вул. Завирчанській, 5 в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області має статус «колгоспний двір», а позивач є останнім членом колгоспного двору і не втратив частку в майні цього двору, за ним слід визнати право власності на означене домоволодіння, з господарськими та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Улянівка, вул. Завирчанська, 5 у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права.

Отже, позивач має право на спадщину після брата, але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що у правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок № 5 по вул. Завирчанській в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області у порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 527, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст.ст. 316, 328, 377, 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1262, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 10, 81, 200, 206, 247, 259, 265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серія МВ № 323426, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) до Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області (, місце знаходження: смт. Улянівка, вул. Центральна, буд. 5 Білопільського району Сумської області), третя особа Сосницька державна нотаріальна контора Чернігівської області (місце знаходження: смт. Сосниця, вул. Виноградського, 12а Чернігівської області) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, як майно «колгоспного двору», який розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Улянівка, вул. Завирчанська (колишня вулиця Колгоспна), будинок № 5, у порядку спадкування за законом після брата ОСОБА_2, який помер 07 серпня 1995 року.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :