У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2018 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., вивчивши матеріали заяви Приватного Акціонерного Товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява Приватного Акціонерного Товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно статті 162 Цивільного процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Звертаючись до суду, заявник зазначив адресу боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва.

На виконання вимог ч.4 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» про реєстрацію місця проживання боржника, однак відповідно до наданої інформації боржник ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1. .

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З огляду на викладене, відсутні підстави для відкриття наказного провадження у цивільній справі за заявою Приватного Акціонерного Товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, оскільки боржник ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1, що дає підстави суду відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу, як це передбачено п.9 ч.1 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.164 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 27, 162, 164, 165 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті заяви Приватного Акціонерного Товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я