Справа №: 398/189/15-ц
провадження №: 2/398/14/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" січня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О. Б.

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу №398/189/15-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ТОВ «ІСТЕЙТ СЕРВІС», ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34

про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на частину нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання за ними права спільної сумісної власності на 320 нежитлових приміщень, загальною площею 7816 кв.м, що становлять 691/1000 часток багатофункціонального комплексу з приміщеннями готельного, адміністративно - комерційного, торгівельного, побутового призначення, громадського харчування та господарських споруд під мийку на 5 постах, що розташовані по АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивують тим, що 22 лютого 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (далі - Інвестори) з однієї сторони та ОСОБА_3 (далі - Забудовник), з іншої сторони, було укладено договір про інвестування в будівництво нежитлових приміщень (далі - Договір). Предметом вказаного договору є участь інвесторів в інвестуванні (фінансуванні) будівництва нежитлових приміщень (далі - Об'єкт) в багатофункціональному комплексі по АДРЕСА_1 Кіровоградської області (ТЦ «Гранд Плаза») з метою отримання у власність цього Об'єкта.

23 грудня 2011 року до Договору була укладена додаткова угода №1 та 15 листопада 2012 року - додаткова угода №2, якими визначено конкретні номери приміщень, з яких складався Об'єкт інвестування, їх кількість та остаточна площа цього об'єкта.

Відповідно до п.3.1 та п.3.1.1 договору (нова редакція) Об'єкт інвестування складається із 320 нежитлових приміщень загальною площею 7 816кв.м, які розташовані в багатофункціональному комплексі по АДРЕСА_1 Кіровоградської області (ТЦ «Гранд Плаза»).

Згідно п.4.1, пп.4.3.1 Договору та додатку №1 до Договору (Графік фінансування (зі змінами)), ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як інвестори, зобов'язувались до 30 листопада 2012 року внести у будівництво Об'єкта інвестиції в сумі 55 207 452,00грн.

Відповідно до п.2.1. Договору об'єкт набувається інвесторами у спільну сумісну власність. Відповідно до п.2.4. Договору, після введення Об'єкта в експлуатацію і проведення інвестором всіх передбачених цим договором розрахунків інвестор набуває права на отримання своєї частки, що оформляється відповідним актом приймання-передачі, відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.4.3.3 Договору кошти, що передаються забудовнику будь-ким з інвесторів, враховуються в рахунок їх спільних платежів. Інвестиції в сумі 55 207 452,00грн. у будівництво Об'єкта були внесені інвесторами в повному обсязі, що підтверджується розписками відповідача, зокрема розпискою від 30 квітня 2012 року та розпискою від 30 листопада 2012 року.

В свою чергу, відповідно до п.3.2. договору, забудовник - ОСОБА_3 зобов'язувався завершити будівництво Об'єкта та ввести його в експлуатацію в грудні 2012 року.

Відповідно до п.5.2.5 договору протягом одного місяця після закінчення будівництва Об'єкта, прийняття його Державною приймальною комісією в експлуатацію та закінчення технічної інвентаризації відповідач зобов'язувався надати інвесторам дані по Об'єкту з визначенням фактичних номерів приміщень та фактичної загальної площі, передати Об'єкт по акту приймання-передачі разом з пакетом документів, необхідних для реєстрації права власності на об'єкт. Перелік документів, необхідних для реєстрації права власності на Об'єкт, визначений п.50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013р. №868.

На даний час будівництво Об'єкта завершено і він повністю готовий до експлуатації, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 09.12.2011р. інспекцією ДАБК у Кіровоградській області за №КД9 (I черга) та Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 19.12.2012р. інспекцією ДАБК у Кіровоградській області за №КД4 (II черга).

Згідно актів приймання-передачі від 27.12.2012р. та від 29.12.2012р. відповідач передав, а інвестори прийняли від нього Об'єкт інвестування. Незважаючи на те, що будівництво Об'єкта завершено, інвестори своєчасно провели повний розрахунок за нього і Об'єкт був переданий їм за актом приймання-передачі, відповідач до цього часу не надав їм документів, необхідних для реєстрації за ними права власності на Об'єкт, чим порушив умови договору.

Крім того, їм стало відомо, що в грудні 2011 року відповідач зареєстрував за собою право власності на весь багатофункціональний комплекс по АДРЕСА_1 Кіровоградської області (ТЦ «Гранд Плаза»), частка відповідача складає 1/1, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.12.2011р.. Оскільки відповідно до умов договору Об'єкт інвестування розташовується в багатофункціональному комплексі по АДРЕСА_1, Кіровоградської області (ТЦ «Гранд Плаза»), то відповідач зареєструвавши за собою право власності на увесь комплекс, у тому числі і право власності на Об'єкт, який згідно умов договору мав бути переданий позивачам, грубо порушив їх право власності.

Позивачі вважають, що вони як інвестори, зі своєї сторони, згідно зобов'язань, визначених Договором, вчинили усі дії для набуття права власності на спірний Об'єкт, тим самим правомірно набувши права власності на даний об'єкт. Натомість відповідач своїх зобов'язань, визначених укладеним між ними договором, не виконав, документи необхідні для реєстрації права власності на Об'єкт їм не передав, а замість належного виконання покладених на нього обов'язків незаконно оформив на себе право власності на майно, яке за договором належить їм.

Дії (бездіяльність) відповідача, а саме, невиконання умов договору в частині передачі їм документів, необхідних для реєстрації права власності, а також здійснення державної реєстрації права власності за відповідачем на майно, яке створене у результаті здійснення ними інвестиційної діяльності, унеможливлюють реєстрацію права власності на належне їм нерухоме майно та отримання ними відповідного свідоцтва, що в свою чергу перешкоджає їм, як власникам, реалізувати своє право користуватись та розпоряджатись належним їм нерухомим майном.

Тому, приймаючи до уваги, що будівництво спірного нерухомого майна завершено та введено в експлуатацію, але з вини відповідача вони не можуть у встановленому законом порядку встановити своє право на частку у спільному майні, враховуючи факт невиконання з боку відповідача встановлених договором обов'язків, керуючись ст.7 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження» від 01.07.2004 року №1952-ІУ (зі змінами), ст., ст. 15, 16, 181, 331, 356-358, 361, 386, 526, 610 ЦК України, просять задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

02.04.2015р. до канцелярії суду від представника позивачів надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої позивачі просять визнати за ними право спільної сумісної власності на 316 нежитлових приміщень, загальною площею 7726 кв.м, що становлять 683/1000 часток багатофункціонального комплексу з приміщеннями готельного, адміністративно - комерційного, торгівельного, побутового призначення, громадського харчування та господарських споруд під мийку на 5 постах, розташовані по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46).

18.02.2015 року суддею Олександрійського міськрайонного суду Петровою О.Ф. відкрито провадження у справі № 398/189/15 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_35 до ОСОБА_3 та призначено до судового розгляду (т.1 а.с.37).

Ухвалою суду від 19.04.2015 заяву позивачів про забезпечення позову задоволено частково, заборонено ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти будь - які дії пов'язані з відчуженням нежитлових приміщень багатофункціонального комплексу ТЦ «гранд Плаза», розташованого по АДРЕСА_1, і належать ОСОБА_36 (т.1 а.с. 66).

26.06.2015 року ухвалою суду до участі у цивільній справі № 398/189/15 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_35 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, залучені - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ТОВ «ІСТЕЙТ СЕРВІС», ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 (т.1 а.с.87).

30.03.2016 року до суду від представника позивачів ОСОБА_37, який діє за довіреністю надійшла заява про зміну предмету позову, де він посилаючись на ч.2 ст.31 ЦПК України просить: - визнати за позивачами право спільної сумісної власності на 316 нежитлових приміщень, загальною площею 7726 кв.м, що становлять 683/1000 часток багатофункціонального комплексу з приміщеннями готельного, адміністративно - комерційного, торгівельного, побутового призначення, громадського харчування та господарських споруд під мийку на 5 постах, розташовані по АДРЕСА_1;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно: багатофункціональний комплекс з приміщеннями готельного, адміністративно - комерційного, торгівельного, побутового призначення, громадського харчування та господарських споруд під мийку на 5 постах, видане на ім'я ОСОБА_3 22.12.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22.12.2011 року № 1011, в частині реєстрації ОСОБА_3 на своє ім'я права власності на спірне нерухоме майно;

- скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірні приміщення (т.1 а.с.177 - 181).

Розрядженням керівника апарату «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» від 31.05.2016, №577 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №398/189/15-ц була розподілена судді Ковальовій О.Б. (т.1 а.с. 211-212), якою 02.07.2016 року прийнято ухвалу про прийняття справи до провадження та призначення до судового розгляду (т.1 а.с. 213).

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів.

Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачі та їх представник, відповідач та треті особи на розгляд справи не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність не явившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Оскільки провадження по вказаній справі було відкрито до набрання чинності нових процесуальних норм, суд постановив судовий розгляду даної справи проводити в загальному позовному провадженні за діючими нормами ЦПК України, які набрали чисті 15.12.2017 року.

Відповідно до діючого законодавства, суд відповідно до змісту ст. ст. 10, 12, 81 ЦПК України, слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Розміщення інвестицій у будь-яких об'єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід'ємним правом інвестора і охороняється законом.

Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів.

За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів.

Для інвестування можуть бути залучені фінансові кошти у вигляді кредитів, випуску в установленому законодавством порядку цінних паперів і позик.

Майно інвестора може бути використано ним для забезпечення його зобов'язань. У заставу приймається тільки таке майно, яке перебуває у власності позичальника або належить йому на праві повного господарського відання, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Заставлене майно при порушенні заставних зобов'язань може бути реалізовано відповідно до чинного законодавства.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Для державних підприємств, що виступають інвесторами за межами України та яким відкрито іпотечний кредит, встановлюється гарантія по цих інвестиціях з боку держави.

Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.

Відповідно до вимог ст.9 вищевказаного Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Інвестування та фінансування однієї квартири в об'єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції.

Втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб'єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається.

Статтею 10 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок:

власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо);

позичкових фінансових коштів інвестора (облігаційні позики, банківські та бюджетні кредити);

залучених фінансових коштів інвестора (кошти, одержані від продажу акцій, пайові та інші внески громадян і юридичних осіб);

бюджетних інвестиційних асигнувань;

безоплатних та благодійних внесків, пожертвувань організацій, підприємств і громадян.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Судом встановлено наступне.

22 лютого 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (далі - Інвестори) з однієї сторони та ОСОБА_3 (далі - Забудовник), з іншої сторони, було укладено договір про інвестування в будівництво нежитлових приміщень (далі - Договір) (т.1 а.с. 10 -12). Предметом вказаного договору є участь інвесторів в інвестуванні (фінансуванні) будівництва нежитлових приміщень (далі - Об'єкт) в багатофункціональному комплексі по АДРЕСА_1 в м. Олександрія Кіровоградської області (ТЦ «Гранд Плаза») з метою отримання у власність цього Об'єкта.

23 грудня 2011 року до Договору була укладена додаткова угода №1 та 15 листопада 2012 року - додаткова угода №2, якими визначено конкретні номери приміщень, з яких складався Об'єкт інвестування, їх кількість та остаточна площа цього об'єкта.

Відповідно до п.3.1 та п.3.1.1 Договору та згідно додаткової угоди №2 від 15.11.2012 Об'єкт інвестування складається із 320 нежитлових приміщень загальною площею 7 816 кв.м, які розташовані в багатофункціональному комплексі по АДРЕСА_1 Кіровоградської області (ТЦ «Гранд Плаза») (т.1 а.с. 17 на звороті).

Згідно п.4.1, пп.4.3.1 Договору та додатку №1 до Договору (Графік фінансування (зі змінами)), ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як інвестори, зобов'язувались до 30 листопада 2012 року внести у будівництво Об'єкта інвестиції в сумі 55 207 452,00грн (т.1 а.с. 10 -12 на звороті).

Відповідно до п.2.1. Договору об'єкт набувається інвесторами у спільну сумісну власність. Відповідно до п.2.4. Договору, після введення Об'єкта в експлуатацію і проведення інвестором всіх передбачених цим договором розрахунків інвестор набуває права на отримання своєї частки, що оформляється відповідним актом приймання-передачі, відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.4.3.3 Договору кошти, що передаються забудовнику будь-ким з інвесторів, враховуються в рахунок їх спільних платежів. Інвестиції в сумі 55 207 452,00грн. у будівництво Об'єкта були внесені інвесторами в повному обсязі, що підтверджується розписками відповідача, зокрема розпискою від 30 квітня 2012 року та розпискою від 30 листопада 2012 року.

В свою чергу, відповідно до п.3.2. договору, забудовник - ОСОБА_3 зобов'язувався завершити будівництво Об'єкта та ввести його в експлуатацію в грудні 2012 року.

Відповідно до п.5.2.5 договору протягом одного місяця протягом одного місяця, після закінчення будівництва об'єкта, прийняття його Державною приймальною комісією в експлуатацію та закінчення технічної інвентаризації, надати Інвестору дані по Об'єкту з визначенням його фактичного номера та фактичної загальної площі, передати Інвестору Об'єкт по акту приймання-передачі разом з пакетом документів, необхідних для реєстрації права власності на Об'єкт, а саме:

- перелік Інвесторів по Об'єкту або витяг із нього;

-акт приймання-передачі Об'єкта Інвестору,

-довідку/розписку про виконання Інвестором умов Договору (інвестування Об'єкта в повному обсязі),

- технічний паспорт, виданий БТІ (при оплаті вартості його оформлення Інвестором за окремим рахунком відповідно до п. 5.1.2. цього Договору),

-іншу документацію, що наявна або має бути в Забудовника та вимагається реєструючим органом.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 вказаного Договору, інвестори приймають участь в інвестуванні будівництва Об'єкта шляхом внесення грошових коштів в інвестування своєї частки, з подальшим отриманням його у спільну сумісну власність, на умовах цього договору; після введення Об'єкта в експлуатацію і проведення інвесторами всіх передбачених цим договором розрахунків інвестори набувають права на отримання своєї частки, що оформляється відповідним актом приймання - передачі, відповідно до умов цього Договору.

Згідно з пунктами 4.1 та 4.3.1 Договору загальна сума вартості Об'єкту на момент укладення договору складає 54 600 000,00 грн., які інвестори здійснюють шляхом передачі готівки забудовнику або внесення коштів на рахунок забудовника, без врахування ПДВ, згідно з графіком фінансування (додаток №1 до Договору).

30 квітня 2011 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розписку, якою підтверджує, що останні згідно з додатком №1 (графік інвестування) до Договору про інвестування від 22.02.2011 р. повністю внесли інвестиції в сумі 54 600 000 грн. у будівництво Об'єкта, визначеного п.3.1 Договору про інвестування від 22.02.2011 р. (т.1 а.с. 22)

Суд вважає, що дана розписка не може бути належним та допустимим доказом, так як за кожним об'єктом будівництва (реконструкції ) забудовник зобов'язаний вести звітність щодо надходження коштів за встановленою законодавством формою, але до суду таких доказів не надано.

На даний час будівництво Об'єкта завершено і він повністю готовий до експлуатації, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 09.12.2011р. інспекцією ДАБК у Кіровоградській області за №КД9 (I черга) та Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 19.12.2012р. інспекцією ДАБК у Кіровоградській області за №КД4 (II черга) (т.1 а.с. 23 -30).

На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 1011 від 22 грудня 2011 року - ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на всю будівлю торговельного центру, яке зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 31).

Згідно актів приймання-передачі від 27.12.2012р. та від 29.12.2012р. відповідач передав, а інвестори прийняли від нього Об'єкт інвестування (т.1 а.с. 18 -21 на звороті)

Незважаючи на те, що будівництво Об'єкта завершено, інвестори своєчасно провели повний розрахунок за нього і Об'єкт був переданий їм за актом приймання-передачі, відповідач до цього часу не надав їм документів, необхідних для реєстрації за ними права власності на Об'єкт, чим порушив умови договору.

Враховуючи, що відповідач відповідно до умов договору інвестування передав за актом позивачам нежитлові приміщення, посилання позивачів про необхідність захисту їх прав шляхом визнання за ними права власності на новостворене майно не можна визнати обґрунтованим.

Той факт, що позивачі не оформили право власності в установленому порядку на об'єкт фінансування, не є підставою для визнання права власності за ними з підстав, передбачених ст.ст. 331, 328 ЦК України, у судовому порядку, а може свідчити про необхідність використання іншого, передбаченого законом, способу захисту свого права.

Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

При цьому суд зазначає, що на час укладення сторонами договору про фінансування будівництва, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.

Тобто, нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкту до експлуатації визначено зазначеними нормами.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 лютого 2015 року (справа № 6-244цс14).

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» у редакції станом на 10 січня 2008 року, інвестори - це суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування.

За ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до статті 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Таким чином, виконання зобов'язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

Встановивши факт набуття ОСОБА_3 22 грудня 2011 року права власності на новостворену будівлю торговельного центру, суд разом з тим, не може визнати одночасно за ОСОБА_1 та ОСОБА_38 право власності на частину цього об'єкту, не зазначивши з яких, передбачених ст.346 ЦК України підстав, припинено право власності відповідача на спірні приміщення, оскільки позивачі в заяві просять визнати лише недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_39 від 22.12.2011 року та скасувати держану реєстрацію (т.1 а.с. 177) при цьому, не обґрунтувавши свої вимоги з посиланням на норми матеріального права, а згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, а позивачами не заявлялись вимоги щодо припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на спірні приміщення.

Крім того, суд приймає до уваги, що на час укладення сторонами договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року.

Слід також зазначити, що нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкту до експлуатації визначено вищезазначеними нормами.

Безпідставним є посилання відповідача на визнання позову, так як вони застосовуються виключно у разі, якщо визнання позову відповідачем не суперечить закону.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 в разі, якщо визнає вимоги позивачів, може звернутись до Олександрійської міської ради Кіровоградської області із заявою про оформлення права власності на ряд приміщень торговельного центру за вищезазначеною адресою за інвесторами, які брали участь у фінансуванні будівництва цього торговельного центру, в тому числі і за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки в задоволені позову відмовлено, то згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 264, 265,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ТОВ «ІСТЕЙТ СЕРВІС», ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на частину нерухомого майна - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Олександрійський міськрайонний суд у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:

Повний текст рішення суду складено 22.01.2018 року.