Справа № 603/537/18
Провадження №2/603/282/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

секретар судового засідання Сандалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, змінивши позовні вимоги, представник позивача ОСОБА_3 просить встановити факт належності позивачу заповіту, посвідченого ОСОБА_4, секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монасириського району Тернопільської області 05.04.1996 року, складеного від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6 замість ОСОБА_7, визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно,що залишилось після смерті 06.02.2005 року ОСОБА_5, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06.02.2005 року померла її баба ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,40 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ТР №048276. Вказане спадкове майно ОСОБА_5 заповіла позивачу. ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з тим, що у заповіт складено на земельний пай, а на даний час вже видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того, існують розбіжності у свідоцтві про народження позивача та заповіті, складеному на її імя, а саме заповіт складено на прізвище «Стайківської», а у свідоцтві про народження позивача її прізвище вказано як «Стойківська».

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_8 у судове засідання не зявилися, у поданому позові представник позивача просить розглянути справу без його участі та участі позивача, позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Монастириського району Тернопільської області не забезпечила в судове засідання явку представника, у поданому відзиві на позов просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, вказавши при цьому, що в ОСОБА_2 сільській раді Монастириського району Тернопільської області дійсно був складений заповіт від імені ОСОБА_5, яка померла 06.02.2005 року на імя ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі під №36 від 05.04.1996 року. У вказаному заповіті допущена помилка у прізвищі спадкоємця ОСОБА_6, де правильно мало бути зазначено ОСОБА_7

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно ксерокопії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0273931 від 18.09.1997 року ОСОБА_5 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської селян «Колос» розміром 0,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №048276 від 16.01.2004 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,4 га у межах згідно з планом, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Зі змісту листа-відповіді №422/111-18 від 19.07.2018 року наданого Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, адресованого адвокату ОСОБА_8, вбачається, що земельна ділянка площею 0,40 га, розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, належала ОСОБА_5 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР 048276, виданого на підставі сертифікату серії ТР №0273931. За ОСОБА_5 інші земельні паї, окрім того, який був зареєстрований на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серія ТР №0273931 зареєстровані не були.

Те, що ОСОБА_5 належала вказана вище земельна ділянка підтверджується також довідкою №396, виданою 05.07.2018 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

ОСОБА_5 померла 06.02.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №059031 від 07.12.2007 року.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на: земельну ділянку площею 0,40 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ТР №048276.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області 05.04.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №36, ОСОБА_5 жилий будинок, погосподарські будівлі, все своє майно, належні їй на праві власності трудовий та земельний паї та нараховані дивіденди, які знаходяться в селянській спілці «Колос» Монастириського району Тернопільської області заповіла ОСОБА_6

При укладенні шлюбу 04.08.2010 року з ОСОБА_9, позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Стойківська» (згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ИД №485371 від 14.05.1988 року) на «Левицька», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ №083842 від 04.08.2010 року.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_9 (дошлюбне ОСОБА_7) З.М. (серії ІІ-ИД №485371 від 14.05.1988 року) позивач зазначена як «Стойківська Зоряна Михайлівна», а заповіт виданий на імя «Стайківська Зоряна Михайлівна».

Зі змісту розяснень Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та п.26 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вбачається, що в позовному провадженні факт не може встановлюватися сам по собі в якості окремої позовної вимоги, а є предметом доказування, як обставина справи, що має юридичне значення для підтвердження вимог у існуючому спорі про право, що розглядається судом і підлягає встановленню в мотивувальній частині при ухвалені рішення.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 21.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту.

Як встановлено судом заповіт, посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_4 05.04.1996 року, зареєстрований в реєстрі за №36, складений від імені ОСОБА_5 на імя «Стайківська Зоряна Михайлівна».

Зі змісту письмової відповіді ОСОБА_2 сільської ради №271/2-8 від 13.09.2018 року, адресованої адвокату ОСОБА_8 вбачається, що у ОСОБА_2 сільській раді Монастириського району Тернопільської області дійсно був складений заповіт від імені ОСОБА_5, яка померла 06.02.2005 року на імя «Стайківської Зоряни Михайлівни», зареєстрованого в реєстрі під №36 від 05.04.1996 року, у якому допущена помилка у прізвищі спадкоємця ОСОБА_7, де правильно мало бути зазначено ОСОБА_7.

На підставі зазначених обставин суд приходить до переконання, що запис прізвища позивача у заповіті, посвідченому секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_4 05.04.1996 року, зареєстрованому в реєстрі за №36, виданому на імя «Стайківської Зоряни Михайлівни» вчинений помилково.

Встановлення факту належності ОСОБА_1 заповіту, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_4 05.04.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №36, складеного від імені ОСОБА_5 на імя «Стайківська Зоряна Михайлівна»відповідатиме інтересам позивача та необхідне позивачу для реалізації спадкових прав.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, відмови від прийняття спадщини не заявляла, прийнявши спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується актом №212/28 від 16.07.2018 року, складеного комісією в складі сільського голови ОСОБА_10, секретаря сільської ради ОСОБА_11, депутата сільської ради ОСОБА_12, якою встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в житловому будинку №1 по вул.Шевченка с.Сеньків Монастириського району Тернопільської області разом зі своєю бабцею ОСОБА_5, яка померла 06.02.2005 року, про що підтверджують сусіди: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

У звязку з тим, що заповіт від імені ОСОБА_5 складено на імя позивача на земельний пай, а на даний час вже виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що вбачається зі змісту інформаційного листа Монастириської державної нотаріальної контори №443/01-16 від 17.07.2018 року.

Згідно інформаційної відповіді Монастириської державної нотаріальної контори №555/01-18 від 27.08.2018 року згідно даних спадкового реєстру після смерті 06.02.2005 року ОСОБА_5 спадкові справи не заводились.

Відповідно до п.г ч.1 ст.81 та ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини.

Як вбачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод не заборонених законом.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позивач є спадкоємцем за заповітом, відмови від прийняття спадщини не заявляла, прийнявши спадщину, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вищевказане спадкове майно, в порядку спадкування за заповітом після померлої 06.02.2005 року ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 259, 263 265, 268, 273, 354ЦПК України,ст.ст. 328, 1217, 1218, 1223, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 131 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, місце прорживання: с.Сеньків Монастириського району Тернопільської області, паспорт громадянина України серії СЕ №643394, виданий Івано-Франківським МВ УДМС в Івано-Франківській області, до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, місцезнаходження: с.Задарів Монастириського району Тернопільської області, Код ЄДОПОУ 02015347, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 заповіту, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_4 05.04.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №36, складеного від імені ОСОБА_5 на імя «Стайківська Зоряна Михайлівна».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,40 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ТР №048276.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючийсуддя ОСОБА_16