ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3230/16-ц

провадження № 22-ц/4809/109/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Кіселик С.А.; Мурашко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2018 року у складі судді: Іванової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про:

- визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, викладену в скарзі ОСОБА_3 від 25 березня 2016 р. адресовану Президенту України, Уповноваженому Верхової Ради України з прав людини, Генеральному прокурору України, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голові Державної служби зайнятості, голові Кіровоградської міської ради, голові Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голові програми «Агенти впливу», а саме «що ОСОБА_2 на протязі багатьох років здійснював наклеп та використовував свої службові зв'язки для направлення до ОСОБА_3 контролерів із різних служб міста, здійснював моральний тиск на ОСОБА_3 з метою відібрання у неї частки будинку та літню кухню, здійснює тиск на суддю, що з травня 2014 року розглядає справу № 404/4283/14-ц про поділ в натурі житлового будинку, земельної ділянки, як об'єктів спільної часткової власності, а також, що позивач на всі судові засідання їздить на службовому автомобілі»;

- зобов'язання ОСОБА_3 здійснити спростування недостовірної інформації про нього шляхом направлення відповідної інформації Президенту України, Уповноваженому Верхової Ради України з прав людини, Генеральному прокурору України, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голові Державної служби зайнятості, голові Кіровоградської міської ради, голові Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голові програми «Агенти впливу»;

- стягнення 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначив, що 25 березня 2016 року ОСОБА_3 направила скаргу на адресу Президента України, Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голови Державної служби зайнятості, голови Кіровоградської міської ради, голови Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голови програми «Агенти впливу». В якій виклала недостовірну інформацію про те, що він на протязі багатьох років здійснював наклеп та використовував свої службові зв'язки, направляв до відповідача контролерів з різних служб міста, здійснював моральний тиск на неї з метою відібрання її частки будинку та літню кухню, а також здійснює тиск на суддю, що з травня 2014 року розглядає справу № 404/4283/14-ц за його позовом до відповідача про поділ в натурі житлового будинку, земельної ділянки, як об'єктів спільної часткової власності, на всі судові засідання позивач їздить на службовому автомобілі.

Вказана інформація не відповідає дійсності є негативною, образливою, принизливою, не відповідає дійсності та в цілому завдає непоправної шкоди його діловій репутації, в тому числі як працівнику органу державної влади.

Застосовуючи обман, ОСОБА_3 намагається переконати державні органи влади, контролюючі органи та громадські організації в корисливих, меркантильних мотивах його діяльності.

22 квітня 2016 року він звернувся до відповідача з письмовою пропозицією здійснити спростування недостовірної інформації та публічно вибачитись через засоби масової інформації (газети, інтернет-ресурс), а також направити відповідну інформацію Президенту України, Уповноваженому Верхової Ради України з прав людини, Генеральному прокурору України, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голові Державної служби зайнятості, голові Кіровоградської міської ради, голові Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голові програми «Агенти впливу».

Однак, пропозицію відповідач проігнорувала.

Поширення неправдивої інформації завдало йому моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків, погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, відносин з оточуючими людьми, що призвело до необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Зокрема, був змушений виправдовуватися та надавати численні пояснення на адресу органів національної поліції, Державної служби зайнятості. Відволікаючись при цьому від свого нормального життя та витрачаючи на це свій час. Також погіршився стан його здоров'я та самопочуття, тривалий час не міг нормально спати.

Розмір шкоди оцінює в 10 000,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. В даному випадку скарга відповідача, що направлена на адреси низки органів, установ та організацій, стосувалась декількох різноманітних аспектів протиправної, на її думку, поведінки позивача, які мають лише теоретичні посилання на зв'язок з його посадою. Крім того, не всі державні органи, яким адресована скарга компетентні перевіряти викладену в ній інформацію та надавати відповідь. Як зміст скарги, а саме відсутність достатньої конкретики (зокрема, способів та форми тиску на відповідача або на суддю, дат та часу здійснення тиску, використання службового автомобіля для поїздок в судові засідання, переліку служб міста, контролерів яких нібито направляє до відповідача позивач), так і обране відповідачем коло адресатів, більшість яких не мають компетенції перевіряти викладену у скарзі інформацію, свідчать про те, що дана скарга не може розглядатися як звернення в порядку ст. 40 Конституції України, а свідомо спрямована на завдання шкоди позивачеві з певною корисною для відповідача метою.

Не погоджуючи з доводами апеляційної скарги ОСОБА_5, який представляє інтереси ОСОБА_3 подав відзив. Зазначив, що відповідач звертаючись з відповідною скаргою, покладала сподівання хоч на якусь реакцію правоохоронних органів на належний розгляд її заяв та скарг. Усі органи до яких вона зверталась у відповідності до норм Конституції України повинні захищати та сприяти захисту прав людини. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 квітня 2003 року, звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими органами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому, такі звернення за змістом ч. 1 ст. 7 ЦК не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи.

Апеляційне провадження відкрито 17 липня 2018 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд Кіровоградської області та утворити Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область, з місцезнаходженням у місті Кропивницькому. Кропивницький апеляційний суд розпочав роботу 05 жовтня 2018 року.

Згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

05 жовтня 2018 року Кропивницький апеляційний суд розпочав свою роботу.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду.

За протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2018 року

розподілена та передана судді-доповідачу Дьомич Л.М., учасниками колегії визначено суддів Кіселика С.А. та Мурашка С.І.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи, як визначено ухвалою суду від 9 жовтня 2018, аналогічно ухвалі від 3 серпня 2018 року, під час апеляційного провадження в іншому складі колегії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у своєму зверненні-скарзі ОСОБА_3 ставила питання про вжиття передбачених законодавством заходів стосовно неправомірної, на її думку, поведінки державного службовця - ОСОБА_2, реалізувавши в порядку ст. 40 Конституції України своє право на звернення.

Висновок суду першої інстанції перевірений колегією суддів і визнаний таким, що відповідає положенням права, за наступного.

Судом встановлено, що 25 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулася зі скаргою на ім'я Президента України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Генерального прокурору України, прокурора Кіровоградської області, Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голови Державної служби зайнятості, голови Кіровоградської міської ради, голови Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація», голови програми «Агенти впливу». В якій зазначила, що проживає у АДРЕСА_1 з чоловіком, донькою та двома онуками. Вона володіє 1/3 частиною будинку, а її двоюрідний брат ОСОБА_2 2/3 частинами цього будинку. З чоловіком за 12 років побудували літню кухню. Її двоюрідний брат держслужбовець, раніше працював у Облвиконкомі, зараз працює начальником Обласної служби зайнятості. Використовуючи свої службові зв'язки на протязі багатьох років, здійснює наклеп і засилає до неї всіх можливих контролерів із різних служб міста. При цьому під час перевірок жодного разу не виявлено ніяких порушень, не здійснювалось притягнення до відповідальності. Таким чином відбувається моральний тиск з метою відібрання у неї частки будинку, яку вона успадкувала. На протязі двох років слухається цивільна справа, ОСОБА_2 здійснює тиск на суддю. Їздить на всі засідання на службовому автомобілі. Просить сприяти припиненню цього знущання над нею та її родиною, кваліфікувати таку поведінку державного службовця як таку, що не сумісна з його статусом та прийняти відповідні дії (а.с.6-7).

Вищевказана скарга отримана Адміністрацією Президента України, Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Генеральною прокуратурою України, Прокуратурою Кіровоградської області, Державною службою зайнятості, Кіровоградською міською радою (а.с. 108-115).

Факт надіслання скарги до Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією, голови Всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація» та голови програми «Агенти впливу» не підтверджується письмовими доказами у справі.

Згідно листа керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 2/13-К263030.16/20-42 від 26 квітня 2016 року, ОСОБА_3 роз'яснено, що на даний час правових підстав для вжиття заходів реагування не вбачається. У разі вчинення ОСОБА_2, протиправних діянь вона має право звернутися із заявою або повідомленням до найближчого територіального підрозділу поліції (а.с.108).

Державною службою зайнятості розглянуто звернення ОСОБА_3 та надіслано його за належністю до Прокуратури Кіровоградської області (а.с.110).

Звернення відповідача адресоване Адміністрації Президента України направлено листом від 01 квітня 2016 року до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з проханням розглянути можливість надання правової допомоги заявниці та повідомити її про результати (а.с.112).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 надавав письмові пояснення начальнику Кіровоградського ВП ГУ НП в Кіровоградській області (а.с.32-33).

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Стаття 297 ЦК України передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст.299 ЦК України).

Судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації, гарантовано статтею 32 Конституції України.

Відповідно до ч.1ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

За ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, що є спеціальними способами захисту особистого немайнового права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів та телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Частинами 1,5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 реалізувала своє конституційне право на звернення, яке передбачене статтею 40 Конституції України, а не поширила недостовірну інформацію відносно позивача. Оскільки у факті звернення зі скаргою до державних органів та у змісті викладеного в ній, відсутні ознаки неправомірності.

Так, відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40).

Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України «Про звернення громадян», який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року).

Тому, відповідач керуючись своїм конституційним правом звернення до офіційних державних органів, ставила питання про вжиття передбачених законодавством заходів стосовно неправомірної, на її думку, поведінки державного службовця ОСОБА_2. Дане звернення є висловлюванням критичних поглядів на дії позивача як посадової особи та не може бути предметом судового захисту.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 2014 року працює директором Кіровоградського обласного центру зайнятості (а.с.14), тобто є державним службовцем та публічною особою.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами.

Даючи згоду на обрання чи призначення на публічну посаду, особа повинна усвідомлювати, що в силу необхідності дотримання принципів публічності, відкритості та підзвітності влади, що закріплені в статтях 3,6,19, 57 Конституції України, її посадова і професійна діяльність буде знаходитися під пильним наглядом суспільства. Межі оцінки і критики вчинків, висловлювань чи бездіяльності публічної особи є більшими, ніж ті межі в оцінці звичайної людини.

Отже, в даному випадку відсутній юридичний склад порушення, на яке вказує сторона. Тобто, відсутній факт поширення інформації відповідачем, що порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди його особистим немайновим благам, чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для нього негативні наслідки.

Апеляційна скарга не спростовує висновків суду та не дає підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Посилання на те, що скарга відповідача лише опосередковано пов'язана з державною службою позивача висновків суду не спростовують.

Звернення ОСОБА_3 узгоджується з вимогами закону щодо питань дотримання державним службовцем цивільного захисту дисципліни як під час виконання службових обов'язків, так норм щодо дисципліни та етики поведінки і в позаслужбовий час. Оскільки державний службовець має відповідати високим стандартам й поза межами роботи. Відповідач вказувала по суті на порушення позивачем її прав, на захист яких вона повинна була вжити відповідних заходів.

Суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечив баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Враховуючи вищезазначені положення норм права, відсутні правові підстави визнавати інформацію викладену у зверненні - скарзі ОСОБА_3 такою, що несе недостовірні відомості про позивача, та порочить його честь, гідність і ділову репутацію.

Вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, адже є похідною та залежать від задоволення вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.10. 2018.

Головуючий суддя:

Судді: