Справа № 347/1797/16
Провадження № 22-ц/4808/129/18
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Сабадах Б.В. 29 червня 2017 року в м. Косові у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивувала тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вона відкладала гроші, отримані як прибуток він своєї підприємницької діяльності на купівлю житлового будинку для них з чоловіком. Однак, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивача вони з відповідачем віддалилися один від одного, їхні відносини погіршилися. Через певний час вона довідалася, що відповідач частково з її заощаджень придбав будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Просила визнати дане майно спільною сумісною власністю подружжя згідно вимог сімейного законодавства, виділити їй в порядку поділу спільного майна подружжя у приватну власність 1/2 частину спірного будинку.

08.11.2016 року позивач уточнила позовні вимоги. Просила також визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль червоного кольору марки Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та виділити їй в особисту приватну власність 1/2 частини автомобіля.

15.11.2016 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зазначає, що поділу як спільне сумісне майно подружжя підлягають дві земельні ділянки, а саме: земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,4622 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_2; земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,1569 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_2. Інше майно, нажите з ОСОБА_3 за час їхнього шлюбу, він подарував їхнім повнолітнім дітям. З червня 2013 року вони з позивачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного бюджету не мають, на даний час у нього є інша сім'я. У 2016 році він за власні кошти та кошти своєї цивільної дружини ОСОБА_2 придбав житловий будинок, який є предметом поділу. У зв'язку з наведеним, просив визнати за ним право власності на 1/2 частки вказаних земельних ділянок; визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

Ухвалою Косівського районного суду від 16 листопада 2016 року первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження.

11.01.2017 року позивач за первісним позовом уточнила свої позовні вимоги щодо стягнення на її користь з ОСОБА_4 100000,00 грн., що становить приблизно 1/2 вартості автомобіля марки Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

08.06.2017 року відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним уточнив свої позовні вимоги, просив також визнати за ним право особистої приватної власності на автомашину марки MERCEDES-BENZ 814 D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип вантажний, 1994 року випуску, колір червоний, державний номерний знак НОМЕР_1 - 06.04.2016 зареєстровану в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область).

Рішенням Косівського районного суду від 29 червня 2017 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомашину марки MERCEDES-BENZ 814 D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип вантажний, 1994 року випуску, колір червоний, державний номерний знак НОМЕР_1 - 06.04.2016 зареєстрована в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область).

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Косівського районного суду від 03.04.2017 року у вигляді накладення арешту на будинок загальною площею 140,9 кв.м. та господарські будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль червоного кольору марки Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп.; та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), що становить 80684 грн. 00 коп. В решті вимог позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в частині визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область) відмовлено. Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4622 га та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1569 га залишено без змін. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року залишено без змін.

ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу на рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 року як особа, яка не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права. Вважає дане рішення незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На її думку даним рішення суду порушені її права як співвласника спірного майна та права її спільної з відповідачем ОСОБА_4 малолітньої дитини щодо проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1.

Зазначає, що рішенням Косівського районного суду від 21.11.2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було встановлено, що дані особи не проживали як сім'я з липня 2015 року. З літа 2015 року ОСОБА_4 почав спільно проживати з нею - ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 Чоловік займався підприємницькою діяльністю, вона теж працювала. За спільні кошти вони придбали 06.04.2016 року спірний автомобіль для використання у даній підприємницькій діяльності.

Також спільно зароблені кошти вони відкладали на придбання власного житла.

Будинок АДРЕСА_1 відчужувався власником ОСОБА_7 за довіреністю, наданою ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які бажали його подарувати чи продати саме на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Однак, апелянта не було запрошено на підписання даного договору.

Про те, що кошти на придбання домоволодіння були спільними з апелянтом ОСОБА_4 ніколи не заперечував.

11.08.2015 року ОСОБА_7 написала розписку, що продала житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Також 12.06.2018 року нею було написано та нотаріально засвідчено заяву про те, що вона не заперечує проти переведення на ОСОБА_2 прав покупця за даним договором.

У придбаному будинку проживали апелянт з чоловіком ОСОБА_4 та їхньою малолітньою дитиною.

Вказує також, що до розгляду справи про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 її не залучали, хоча дане будинковолодіння є єдиним місцем проживання її та дитини.

Крім того, з часу придбання вони здійснили перепланування будинку, а ОСОБА_3 жодних вкладень в ремонт не здійснювала.

Також до розгляду даної справи не залучалась і Служба у справах дітей Косівської районної адміністрації.

Тому просить рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити сторонам в задоволенні їх позовів.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що твердження апелянта про необізнаність щодо розгляду даної справи не відповідає дійсності, оскільки вона неодноразово як вільний слухач була присутня в судових засіданнях. Також її викликали в якості свідка по справі, однак вона не бажала давати свідчення та відстоювати свої права. Не була апелянт позбавлена і права особисто звернутися в суд за захистом своїх порушених прав. Оскільки спільний апелянта з відповідачем син народився після укладення договору купівлі-продажу домоволодіння 24.02.2016 року та оформлення його ОСОБА_4 на своє ім'я, вважає, що права дитини на проживання в ньому не могли бути порушені. В даний період вона з відповідачем ще були подружжям та проживали як одна сім'я. Вважає надуманим твердження апелянта про те, що будинок придбаний і відремонтований нею з відповідачем за їхні спільні кошти, оскільки на той час їхні доходи не давали для цього можливості. Також у неї є сумніви щодо розписки ОСОБА_7 від 11.08.2015 року, оскільки кошти на майно згідно договору передавалися її представнику ОСОБА_8, а підпис та почерк у довіреності від того ж числа і в розписці суттєво відрізняються.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач та представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.11.1982 року до 21.11.2016 року, про що свідчить копія Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 та копія рішення Косівського районного суду від 21.11.2016 року (т. 1, а.с. 8, 126).

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №205, ОСОБА_7, від імені якої діяла ОСОБА_11, продали, а ОСОБА_4 купив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140 кв.м., за 132895 грн. відповідно визначеної експертом ринкової вартості майна у Звіті про оцінку житлового будинку від 2016 року (т. 1, а.с. 148-149, 258).

06.04.2016 року згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6144/2016/803 від ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_4 придбав транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 814D, реєстраційний номер НОМЕР_6, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, тип вантажний, колір червоний, за ціною 12000,00 грн. (т. 1, а.с. 134).

Апелянт у поданій апеляційній скарзі зазначає, що вони з відповідачем ОСОБА_4 проживали разом з літа 2015 року, а спірні будинок та автомобіль придбали за спільні кошти від підприємницькій діяльності.

Проте з такими доводами апеляційний суд погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено в ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано рішенням Косівського районного суду від 21.11.2016 року (т. 1, а.с. 126).

Згідно довідок Кобаківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області №5/2.02-11 від 04.01.2017 року та №1870 від 11.10.2017 року, ОСОБА_4 був зареєстрований, проживав і вів спільне господарство з ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 з 19.02.1983 року по 20.04.2016 року (відповідно до даних погосподарських книг) (т. 1, а.с. 65).

Натомість, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що шлюбні відносини між сторонами були припинені на час укладення Договору купівлі-продажу житлового будинку 24.02.2016 року та Договору купівлі-продажу транспортного засобу 06.04.2016 року, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 дані об'єкти придбав за особисті чи позичені грошові кошти, або ж за кошти апелянта.

Посилання апелянта на копію довіреності ОСОБА_7, наданої ОСОБА_8 та ОСОБА_9, розписку ОСОБА_7 від 11.08.2015 року та заяву 12.06.2018 року як на підтвердження того, що спірне будинковолодіння було відчужене саме на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суд не бере до уваги, оскільки вказані документи не можуть свідчити про перехід права власності на дане нерухоме майно.

Що стосується тверджень про те, що оскаржуваним рішенням суду порушено права її малолітньої дитини щодо проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1, при цьому, до участі в розгляді даної справи не було залучено Службу у справах дітей Косівської районної адміністрації, то такі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до представленої апелянтом копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 04.05.2016 року малолітній син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2, а.с. 155), а згідно копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 17.04.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано 17.04.2018 року (т. 2, а.с. 154), тобто після придбання спірного майна.

Згідно п. 4 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.02.2016 року на момент його відчуження в ньому були зареєстровані ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які зобов'язувалися знятися з реєстрації в даному будинку до 01.08.2016 року; малолітні, неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають, права на користування житловим будинком не мають (т. 1, а.с. 148-149).

Крім того, батько малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, а тому відсутні підстави вважати, що рішенням суду порушено права малолітньої дитини щодо проживання у даному домоволодінні.

Також суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що їй не було відомо про розгляд даної справи, вона не залучалася до участі у ній, а тому була позбавлена права захищати свої права та інтереси і права своєї малолітньої дитини в суді, так як Апеляційним судом Івано-Франківської області їй направлялася повістка про виклик до суду в якості свідка, яку остання отримала 01.11.2017 року, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 22, 32).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, проаналізувавши предмет та підстави позову, обставини, на які посилається апелянт, апеляційний суд вважає, що судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 року слід закрити.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381, 389-390 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Сабадах Б.В. 29 червня 2017 року в м. Косові у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 25 жовтня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.