Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 707/2372/16-ц

провадження № 61-33786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник позивачів - ОСОБА_8,

відповідач - комунальне підприємство Геронимівської сільської ради «Благоустрій»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Геронимівська сільська рада Черкаського району Черкаської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8,на ухвалу апеляційного суду Черкаської області в складі судді Пономаренко В. В. від 21 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до комунального підприємства Геронимівської сільської ради «Благоустрій» (далі - підприємство, КП «Благоустрій»), третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Геронимівська сільська рада Черкаського району Черкаської області (далі - рада), про перерахунок коштів сплачених на вивезення твердих побутових відходів у зв'язку з ненаданням послуг та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням виконавчого комітету Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 28 від 19 травня 2011 року збільшено та введено в дію з 01 червня 2011 року тариф КП «Благоустрій» на вивезення твердих побутових відходів: - вартість тарифу на вивезення твердих побутових відходів з однієї особи в місяць (житловий масив) - 4,00 грн. Таким чином виконавчий комітет ради визначив вартість послуг. 26 квітня 2012 року листом КП «Черкаська служба чистоти» № 133 на ім'я депутата Геронимівської сільської ради ОСОБА_9 проінформовано, що КП «Черкаська служба чистоти» уклало договір № 314 від 01 лютого 2011 року на вивезення твердих побутових відходів з Геронимівською сільською радою. КП «Благоустрій» не є посередником у вивозі твердих побутових відходів з контейнерів, а тільки збирає оплату за ненадані послуги. 15 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до в.о. директора КП «Благоустрій» ОСОБА_10 з актом претензією про ненадання послуг по вивезенню сміття з житлового масиву (контейнерів) КП «Благоустрій» з 01 лютого 2011 року по 15 лютого 2016 року. Керівник підписав даний акт, але відповіді на претензію не надав.

В період з 01 січня 2011 року по 01 липня 2016 року позивачі сплатили відповідачу за ненадання послуги 3 522,79 грн.

Посилаючись на те, що з 01 січня 2011 року і до подання цього позову КП «Благоустрій» не надає послугу з вивезення твердих побутових відходів, однак здійснює нарахування за цю послугу мешканцям багатоквартирних будинків с. Геронимівка і вимагає оплату, чим порушує їх права, передбачені зокрема Законом України «Про захист прав споживачів», позивачі просили суд провести перерахунок коштів сплачених ними та стягнути з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано КП Геронимівської сільської ради «Благоустрій» провести перерахунок коштів сплачених ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, за вивезення твердих побутових відходів в рахунок послуг водопостачання та водовідведення починаючи з 01 січня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення представник позивачів - ОСОБА_8, подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху із наданням апелянтам строку для сплати судового збору в сумі 606 грн 32 коп., до 02 червня 2017 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції скаржники не сплатили судовий збір за подання апеляційної скарги, що передбачено законом Закон України «Про судовий збір», положення якого не звільняють споживачів від сплати судового збору, у тому числі й за подання апеляційної скарги

Копію указаної ухвали було вручено представнику позивачів - ОСОБА_8, 29 травня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8, на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року у даній справі визнано неподаною та повернуто апелянтам.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник позивачів не виконав вимоги ухвали апеляційного суду Черкаської області від 18 травня 2017 року та не сплатив за розгляд апеляційної скарги судовий збір, що передбачено спеціальним законом, який визначає розмір судового збору та підстави для звільнення від його сплати.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник позивачів - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що скаржники мають сплатити судовий збір за подання апеляційної скаргиу даній справі, оскільки останні, як споживачі комунальних послуг, звільнені від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її, апеляційний суд послався на те, що апеляційну скаргу позивачами подано з недоліками в частині сплати судового збору. Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилалися скаржники та які передбачають звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

Відповідно до частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пред'явлений зокрема з підстав недотриманням, на думку позивача, з боку КП «Благоустрій» вимог Закону України «Про захист прав споживачів» і порушення їх прав як споживачів житлово-комунальних послуг, у зв'язку із чим представник позивачів зазначали, що відповідно до положень цього Закону вони звільнений від сплати судового збору.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норму про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Стадії цивільного процесу об'єднані єдиним завданням - справедливим розглядом і вирішенням цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», статті 1 ЦПК України, у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, стаття 2 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18). З прийняттям цієї постанови внесена визначеність при застосуванні частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд неправильно витлумачив вказані вище норми та безпідставно поклав на позивачів, які звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та безпідставно визнав апеляційну скаргу позивачів у даній неподаною у зв'язку із несплатою судового збору і повернув її.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 402, 406, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 червня 2017 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик