Справа № 206/217/18
Провадження № 2/206/391/18
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"16" січня 2018 р. суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська Кушнірчук Р.О., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

12 січня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтував тим, що 13 травня 2017 року він запозичив відповідачу 1 ОСОБА_2 223000 гривень з кінцевим терміном їх повернення до 29 травня 2017 року. З огляду на те, що запозичена сума є доволі суттєвою, він також заручився порукою з боку відповідача 2 ОСОБА_3, з якою уклав 13 травня 2017 року договір поруки, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов'язання переді мною виконати за ОСОБА_2 всі зобовязання, що випливають з вищезазначеної розписки у разі ухилення останнього від їх виконання. До сьогоднішнього дня ОСОБА_2 кошти йому не повернув, на неодноразові звернення з цього приводу лише обіцяє їх повернути, але реально ніяких заходів для цього не вживає, в результаті чого він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом солідарного стягнення запозиченої ним суми у розмірі 223000 гривень з обох відповідачів.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій до вирішення спору по суті просить суд вжити заходів забезпечення позову, мотивуючи тим, що у разі невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову виконання рішення суду у разі задоволення позову буде неможливим. Зокрема позивач зазначив, що йому достовірно відомо, що відповідач ОСОБА_2 всіляко ухиляється від виконання зобовязань, уникаючи контактів з ним. Про намір боржника не повертати суму боргу переконливо свідчить той факт, що він на неодноразові його звернення ухиляється від спілкування з ним, за місцем реєстрації місця проживання тривалий час його не можна знайти та він запозичив кошти у третьої особи та передав у заставу на користь цієї особи єдине наявне у нього майно, а в другого відповідача - ОСОБА_3 у власності ніякого майна, вартість якого була б співмірною із сумою боргу - не існує.

Позивач зазначає, що уникаючи виконання зобовязання, ОСОБА_2 може розпочати відчуження майна або обтяжити його правами третіх осіб задля створення перешкод в зверненні стягнення за цим судовим рішенням, тобто вчинятиме дії, які зроблять неможливим виконання судового рішення.

Таким чином, єдиним джерелом забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед позивачем є нерухоме майно, що належить їм на праві приватної власності та реально на яке можливо буде звернути стягнення у разі задоволення позову під час примусового виконання рішення суду.

Розглянувши подану позивачем заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, а також відповідності способу забезпечення позову вимогам ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

З наданих до заяви документів вбачається, що відповідачі дійсно не виконали зобовязань з повернення суми позики позивачу за договором позики (розпискою) від 13 травня 2017 року, за яким позивач запозичив відповідачу 1 ОСОБА_2 223000 гривень з кінцевим терміном їх повернення до 29 травня 2017 року.

За правилами ст. 13 Цивільного кодексу України, особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 січня 2018 року відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності однокімнатна квартира у АДРЕСА_1.

Крім того, в цій довідці мається інформація про те, що ця квартира перебуває під забороною відчуження за зобовязаннями ОСОБА_2 за договором позики грошей від 08.06.2017 року перед іншою особою.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.09.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства" при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками вказаного судового розгляду.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є адекватним та спів мірним з заявленим позивачем позовними вимогами, оскільки сума неповернутого боргу обєктивно значно перевищує вартість квартири, на яку просить накласти позивач арешт, а інше будь яке майно у відповідачів відсутнє.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України відносно позивача - не існує.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід забезпечення позову передбачений законом та є співмірним відносно заявленим позовним вимогам, а також враховуючи існуючу імовірність ускладнення виконання судового рішення у разі невжиття таких заходів, керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя -

у х в а л и в:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити.

З метою забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 01.12.2016 року (справа № 206/6336/16-ц), а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 30,3 кв.м., житлова площа 16,2 кв.м., на 5-му поверсі 5- ти поверхового будинку, яка складається з : 1 прихожа, 2- санвузол, 3 кухня, 4 житлова, 5 балкон.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Стягувач:

ОСОБА_1, НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, 02 березня 2012 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 49000, ідентифікаційний номер НОМЕР_3

Боржник-1:

ОСОБА_2, НОМЕР_4, виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 23 жовтня 2006 року, зареєстрований за адресою 53000, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

Боржник-2:

ОСОБА_3 НОМЕР_5, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, 08 листопада 2001 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 6, кв. 51 ідентифікаційний код НОМЕР_6

Суддя Р.О. Кушнірчук