АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2455/17 Номер провадження 22-ц/786/128/18Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Гальонкін С.А., Кузнєцова О.Ю.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2017 року ( час ухвалення рішення - 10.07.- 11.30; дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2, яка навчається в Полтавській державній аграрній академії, в розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятит рьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Дата закінчення навчання 30.06.2019 р.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка навчається у Полтавській державній аграрній академії, а відповідач, її батько, матеріальної допомоги не надає, і всі обов'язки по її утриманню лежать на її матері ОСОБА_4

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при вирішенні спору суд не взяв до уваги той факт, що позивачка є донькою відповідача і це є достатньою умовою для задоволення позову. Окрім того, висновок суду про неспроможність відповідача сплачувати аліменти не є обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5, представник ОСОБА_3, посилалася на неправильне розуміння позивачкою норм ст..199 СК України у частині визначення умов, за яких суд може задовольнити вимоги про стягнення аліментів. Окрім того, зазначено, що в апеляційній скарзі зроблено посилання на обставини, які не заявлялися та не досліджувалися судом першої інстанції, зокрема про наявність у відповідача земельного паю, умисного ухилення відповідача від працевлаштування, тощо.

При розгляді справи нові письмові докази, долучені ОСОБА_5, представником ОСОБА_3 до відзиву до апеляційної скарги, колегією суддів не досліджуються та до уваги не приймаються з тих підстав, що вони надані на спростовування доводів і обставин, наведених в апеляційній скарзі, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

При розгляді справи нові письмові докази, долучені ОСОБА_2 до відповіді на відзив на апеляційну скаргу, колегією суддів не досліджуються та до уваги не приймаються, оскільки представником позивачки всупереч вимогам ч.3 ст.367 ЦПК України не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 (а.с.5).

Відповідно до довідки №8855 від 04 вересня 2017 року ОСОБА_2 навчається на першому курсі денної форми навчання, факультет обліку та фінанси Полтавської державної академії з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року (а.с.8).

Сторони проживають окремо, відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, має непрацездатну матір, має заборгованість щодо вже існуючих аліментних зобов'язань, відсутні дані щодо джерел та розміру отримуваних відповідачем доходів, що свідчить про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно вимог ст.141 СК України права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, згідно ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з одного з батьків, суд повинен брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що суд вправі ухвалити рішення про стягнення аліментів на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за наявності таких умов у сукупності: повнолітня дитина продовжує навчання, вона потребує матеріальної допомоги і той з батьків, до якого пред'явлена вимога, об'єктивно має можливість надавати таку допомогу.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 надав суду першої інстанції докази на підтвердження своєї неплатоспроможності.

Так, згідно довідки виконкому Райозерської сільської ради Оржицького району Полтавської області за № 02-45/403 від 09.10.2017 року ОСОБА_3 здійснює догляд з 09 жовтня 2017 року за своєю мамою ОСОБА_6, яка потребує сторонньої допомоги (а.с.40, 42)

Як вбачається з копії посвідчення ОСОБА_6 (матері ОСОБА_3.) та довідки Лубенського об'єднаного управління ПФУ, ОСОБА_6 є пенсіонером за віком з 13.02.2002 року та отримує пенсію в розмірі 1506 грн. 61 коп. (а.с.28, 43)

Згідно копії паспорта ОСОБА_3 має двох дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.32).

19 квітня 2010 року Оржицьким районним судом Полтавської області виданий виконавчий лист на підставі рішення цього ж суду від 02 квітня 2010 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.49).

Згідно довідки розрахунку, виданої ВДВС Оржицького районного управління юстиції, станом на 26.09.2017 року ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 4 376,27 грн. (а.с.45-46).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості (а.с.36-38).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції діяв відповідно до вимог ст.11, ст.60, ст..212 ЦПК України (редакції 2004 року), тобто ухвалив рішення у межах заявлених вимог та з врахуванням наявних у справі доказів, яким дав правильну юридичну оцінку.

При цьому, судом правомірно враховано, що сам по собі факт навчання повнолітньої дитини не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов'язує обов'язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці або сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв'язку із витратами, пов'язаними з навчанням, а також за наявності у батьків можливості надання такої допомоги.

Посилання в апеляційній скарзі на такі факти як існування у відповідача доходів від здавання в оренду земельних паїв, умисне уникнення відповідача від влаштування на роботу у відповідності до ч.6 ст.367 ЦПК України колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не заявлялися у суді першої інстанції.

З урахуванням встановленого колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення місцевого суду ґрунтується на законі, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22.01.2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: С.А. Гальонкін

О.Ю. Кузнєцова

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов