УХВАЛА

26 жовтня 2018 року м. Мукачево Справа №303/6578/18

2-з/303/20/18

Номер рядка с.з. 2

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, до предявлення позову, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони забудовнику ОСОБА_2 проводити будь-які будівельно-опоряджувальні роботи, які можуть бути здійснювані на земельній ділянці, розміщеній за адресою: Садова, 33 м. Мукачево до вирішення цивільного спору в судовому порядку по суті.

Заява обґрунтовуються доводами про те, що забудовник ОСОБА_3, який є власником суміжної земельної ділянки за адресою: м. Мукачево, вул. Садова, 33 недотримується правил ведення будівництва, внаслідок порушуються його цивільні права.

У поданій на розгляд суду заяві йдеться також про те, що існує небезпідставна підозра, що забудовник ОСОБА_2 може здійснити незаконне будівництво нерухомого майна, внаслідок чого утрудниться забезпечення його прав та інтересів, викликаних незаконно зведеною будівлею.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суд констатує наступне.

Відповідно до частин першої та другої ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Законодавець чітко визначив, що обов'язок доказування покладається на сторін.

Доказування процесуальних фактів має деякі особливості, які дозволяють при певних обставинах розглядати доказування як обов'язок учасника процесу. Наприклад, якщо сторона клопоче про забезпечення позову, вона повинна довести наявність підстав для цього.

Частина шоста ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Аргументи та доводи заявника ОСОБА_1 зводяться лише до твердження про те, що забудовник та власник земельної ділянки ОСОБА_3 порушує правила ведення будівництва, що порушує права заявника і ці обставини будуть предметом судового дослідження у процесі судового розгляду справи, однак доказів такого припущення суду не надано.

З доданої до матеріалів заяви копії листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 05.09.2018 року за №40-201-(90-9)/6152-18 вбачається, що здійснюється будівництво обєкта: «Будівництво житлового будинку з вбудованими торговими априміщеннями по вул. Садовій, 31 у м. Мукачево Закарпатської області; будівництво здійснюється гр. ОСОБА_3 на належних йому на праві приватної власності земельних ділянках, проектна документація розроблена та затверджена у встановленому порядку, відхилень від затверджених проектних рішень не виявлено, клас наслідків (відповідальності) обєктів відноситься до С-1 (незначні наслідки). Інших доказів, які свідчили б про порушення правил ведення ОСОБА_3 будівництва, заявником не надано.

Крім того, зі змісту прохальної частини заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить заборонити забудовнику ОСОБА_2 проведення будь-яких будівельно-опоряджувальних робіт, які можуть здійснюватися на земельній ділянці за адресою: вул. Садова, 33 в м. Мукачево.

Однак, жодних доказів, які б свідчили про проведення будівельних робіт за адресою: м. Мукачево, вул. Садова, 33 заявником не додано.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо необхідності задоволення заяви у вказаний вище спосіб слід констатувати, що заявником належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди йоо правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення у цивільній справі, та те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 81, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость