ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5782/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/132/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_2,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання вкладником, визнання права власності на вклад, зобовязання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, в якому просив визнати себе вкладником за Договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015, визнати за ним право власності на вклад за цим договором та зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду додаткову інформацію щодо нього як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 21.01.2015 між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» №004-24504-210115 у гривнях, відповідно до умов якого банк залучив від нього як вкладника вклад у сумі 190 000 грн зі строком повернення 20.07.2015. Умови договору банком виконувались шляхом нарахування та виплати відсотків, проте на даний час основна частина вкладу не повернута ні банком, ні Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, враховуючи, що розпочато процедуру ліквідації банку. Відповідач не визнає позивача вкладником та його право на вклад, посилаючись на те, що кошти для залучення як вкладу були перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особі, вважають, що укладення договору депозиту 21.01.2015 з позивачем фактично є наданням пріоритету третій особі як основному вкладнику з метою отримання нею всією суми її вкладу шляхом дроблення на підставних вкладників, а тому договір вкладу є нікчемним правочином. Позивач зазначав, що ні закон, ні договір депозиту не містили заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку однієї фізичної особи резидента на рахунок іншої фізичної особи, що відкриті в одному банку. Умови договору банківського вкладу на момент його укладення були публічними та однаковими для всіх споживачів. Договір був укладений на оголошених банком умовах.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 вкладником за Договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015. Зобовязано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що спірний договір банківського вкладу від 21.01.2015, що укладений з позивачем, є нікчемним в силу закону п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому визнання його нікчемним в судовому порядку не вимагається. Уповноваженою особою Фонду рішення щодо не включення позивача до переліку вкладників прийнято з підстав виявлення ознак нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності, з посиланням на п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Апелянт стверджує, що укладенням спірного договору депозиту були штучно створені переваги для третьої особи у вигляді отримання додаткових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить задовольнити скаргу Уповноваженої особи Фонду. Вказує, що до повноважень Уповноваженої особи Фонду входить обовязок забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстави здійснення банком віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку. Погоджується з тим, що правочин, укладений банком з позивачем, призводить до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладом третьої особи за рахунок Фонду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.01.2015 між АТ «Дельта банк» та ОСОБА_2 укладено Договір депозиту № 004-24504-210115, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 190 000 грн у тимчасове строкове користування до 20.07.2015 та зобов'язався сплачувати проценти за користування коштами.

Відповідно до вказаного Договору депозиту банк зобов'язувався при настанні дати повернення вкладу або в разі дострокового припинення дії цього Договору повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти (а.с.15).

Відповідно до п. 1.10 договору банківського вкладу, у разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок відкритий на імя вкладника.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 21.01.2015 сторони виклали п. 1.8 договору таким чином: «зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного рахунку або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку або шляхом перерахування з відкритого в банку рахунку іншої особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11 правил до відносин, що виникають на підставі до цього договору не застосовується. У разі, якщо в день укладення Сторонами цього договору не буде здійснено зарахування перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.»

Кошти в сумі 190 000 на депозитний рахунок ОСОБА_2 надійшли переказом від ОСОБА_4, про що свідчить копія платіжного доручення №11726344 від 21.01.2015 (а.с.17).

30.10.2014 Національним банком України № 692/БТ Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» віднесено до категорії проблемних.

02.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта банк». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта банк» призначено ОСОБА_3

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 № 71 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня по 02 вересня 2015 року включно.

03.08.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року.

Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 відкликано банківську ліцензію та запроваджено ліквідацію АТ «Дельта банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 181 від 02 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року та призначено Уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації в АТ «Дельта банк» ОСОБА_3

20.02.2017 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 619 продовжено строк процедури ліквідації АТ «Дельта банк» до 04 жовтня 2019 року.

Наказом Уповноваженої особи Фонду від 16.09.2015 №813 застосовано наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту) з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі і Договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015, укладеного з ОСОБА_2

Указані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду для захисту порушених свої прав та інтересів.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у ст. 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов'язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого, - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

У цій справі ОСОБА_2 заявлено позовні вимоги про визнання його вкладником, визнання права власності на вклад та зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування додаткової інформації щодо нього як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, оскільки останній, не визнаючи його право на відшкодування, прийняв рішення про віднесення правочину, укладеного з позивачем, до нікчемних.

Згідно з ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону.

Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» незалежно від того, чи проведена перевірка правочинів, передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону, і видане з цього приводу рішення.

Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція висловлена в постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16, від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16, від 03 жовтня 2018 року у справі №826/4280/16.

Оскільки наказ (рішення) про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому унаслідок прийняття цього рішення не можуть порушуватися будь-які права таких осіб.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Слід зазначити, що, посилання відповідача на те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015 є нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не заслуговує на увагу, оскільки зазначена норма закону визначає підстави визнання нікчемними правочини (договори) неплатоспроможного банку, в той час як спірний договір був укладений, коли АТ «Дельта Банк» на підставі постанови НБУ від 30.10.2014 за №692/БТ був віднесений до категорії проблемних.

Враховуючи викладене вище, договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015 не може вважатися нікчемним, він є оспорюваним з огляду на його невизнання відповідачем, проте останній з відповідним позовом до ОСОБА_2 не звертався.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях №004-24504-210115 від 21.01.2015 на даний час є дійсним, а позивач вважається вкладником за цим договором. З огляду на це, немає підстав для ухвалення судом рішення про визнання ОСОБА_2 вкладником за вказаним договором та визнання його права власності на даний вклад, у звязку з чим, у задоволенні даних позовних вимог належить відмовити.

Вирішуючи спір в частині вимог щодо зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду слід зазначити наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою ст.4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами; акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Крім того, відповідно до ст.6 Закону Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Зокрема, уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, а також переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 ч.4 ст. 26 цього Закону (ч.2,6 ст. 27 Закону).

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина п'ята статті 27 Закону).

За приписами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження в подальшому реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 та від 20 червня 2018 року у справі № 813/5250/15.

Ухвалюючи рішення у цій справі в частині розгляду позовних вимог про зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, суд першої інстанції не звернув увагу на вищенаведене, та невірно визначився з юрисдикцією спору.

Спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічні правові позиції висловлені в постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 04 липня 2018 року у справі №461/519/17.

Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне закрити провадження у справі в частин вимог про зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід повідомити про його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», апелянту, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 4964,40 грн, сплачені ним згідно з платіжними дорученнями №6179846 від 07.09.2018 та №5877383 від 10.08.2018.

Керуючись ст.141, 255 ч.1 п.1, 256, 367, 374, 376 ч.1 п.3, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 липня 2018 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання вкладником та визнання права власності на вклад.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду - закрити, повідомивши ОСОБА_2, що розгляд даного спору віднесено до адміністративної юрисдикції.

Судові втрати ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» в сумі 4964,40 грн, понесені при подачі апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду:

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8 .

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2018 року.