Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

при секретарі - Пазяк С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача до ПАТ «УкрСиббанк»- ОСОБА_2

представник ТОВ «Кей-колект» - ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-колект», громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8, приватного нотаріусу УМНО ОСОБА_9, ОСОБА_10, з третіми сторонами без самостійних вимог ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору недійсними та скасування реєстрації права власності , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з даним позовом, в якому ставлять вимоги щодо визнання недійсним розділу 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя" договору іпотеки від 29.11.2006 року № 0, за яким іпотекодавці ОСОБА_11 та ОСОБА_12, як співвласники по 1/2 частці передали в іпотеку ПАТ "Укрсиббанк" нерухоме майно - магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за дресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.08.2017 р. посвідченого ПН УМНО ОСОБА_9 за №1407, за яким ТзОВ «Кей-Колект» продав гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 гр. ОСОБА_8 нерухоме майно - магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області та скасування реєстрації права власності на підставі даного договору в реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. ОСОБА_8 за номером запису № 22104255 від 31.08.2017 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36845262, зроблену державним реєстратором ПН УМНО ОСОБА_9

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2006 року між AKІБ «Укрсиббанк»(у відповідності та виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк») та ОСОБА_12 було укладено Договір про надання кредиту №0, згідно з яким ОСОБА_1 надав Позичальнику кредит в сумі 60 0000 доларів США, що на дату укладення договору за офіційним курсом, НБУ еквівалентно - 303000,00 грн., а останній прийняв вказану суму коштів та зобов'язався, належним чином використовувати і повернути кредит у порядку і на умовах, зазначених в даному Договорі.

В забезпечення зобов'язання за вказаним договором кредиту було укладено договір іпотеки від 29.11.2006 року № 0, за яким іпотекодавці ОСОБА_11 та ОСОБА_12, як співвласники по 1/2 частці передали в іпотеку нерухоме майно - магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як дружини іпотекодавців, при укладенні договору іпотеки про передачу об'єкту спільної сумісної власності - вказаного магазину - дали відповідну письмові згоду на його укладення. Однак вказують на те, що при цьому зі змістом самого договору іпотеки вони не були ознайомлені і не попереджені про наявність у договорі розділу № 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя", саме щодо наявності вказаного розділу договору та наслідків його застосування.

12 грудня 2011 року між ТзОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір факторингу № 1, внаслідок якого відбувся перехід права вимоги за зобов'язаннями, які виникли в ОСОБА_11 на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 24.07.2007 року до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

У зв'язку з переходом права вимоги за зобов'язанням по договору кредиту №0 до ТзОВ «Кей-Колект» змінився і іпотекодержатель.

15.07.2012 реєстратором: приватним нотаріусом ОСОБА_13 на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, право іпотеки було зареєстровано за ТзОВ «Кей-Колект».

28.08.2017 року ТзОВ «Кей-Колект» зареєструвало у приватного нотаріуса ОСОБА_9 право власності за собою, скориставшись правом застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. (розділ 5 договору іпотеки), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

31.08.2017 р. на підставі договору купівлі-продажу посвідченого в цей день ПН УМНО ОСОБА_9 №1407, ТзОВ «Кей-Колект» вже, як власник, продав магазин гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8. При цьому ціна продажі склала 1 229 852 грн, що більш чим в два рази перевищує суму основного зобов'язання за договором іпотеки.

Право власності за вказаним договором було зареєстровано в реєстрі речових прав нерухоме майно за № 22104255 за власником ОСОБА_8.

В цей же день ТзОВ «Кей-Колект» нотаріус ОСОБА_9 посвідчує договір іпотеки на магазин в рахунок забезпечення отриманої ОСОБА_8 позики на суму 70 000 дол. США від гр. ОСОБА_14.

Позивачі вказують на те, що після вказаних подій їм стало відомо, що в договорі іпотеки міститься розділ № 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя",

Так позивачі вказують на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового порядку врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Розділом 5 договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

ОСОБА_4 вказують на те, що без їх згоди умови розділу № 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя" договору іпотеки від 29.11.2006 року є недійсними.

Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору, який потребує нотаріального посвідчення, на думку позивачів на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно і тому на думку позивачів прирівнювання до договору про задоволення вимог іпотекодавця також відповідно застереження про це в іпотечному договорі потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження, а відсутність такої згоди дає можливість визнати договір про задоволення вимог іпотекодавця і відповідног застереження недійсним, а у разі здійснення звернення стягнення на їх підставі - оскаржити таке стягнення в суді.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 підтримав вимоги позову та просив задовольнити з підстав, викладених у змісту позовної заяви.

Представник відповідача до ПАТ «УкрСиббанк»- ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Зокрема вказує на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11, будучи співвласниками комерційного майна (магазину реконструйованого з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області) мали право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Так, при подачі документів приватному нотаріусу Ужгородського МНО ОСОБА_15 такі подали документи, що посвідчують їх право власності на квартиру, зокрема свідоцтво про право власності, а також копії паспортів з відмітками про укладення шлюбу. Згідно нотаріальної заяви ОСОБА_4 від 29.11. 2006 року, остання надала згоду на передачу чоловіком в іпотеку магазину реконструйованого з власних приміщень придбаного за час шлюбу та зареєстрованого 15.03.1990 року, про що нотаріус зробив посвідчу вальний напис в реєстрі № 5074. Згідно нотаріальної заяви ОСОБА_5 від 29.11. 2006 року, остання також надала згоду на передачу чоловіком в іпотеку магазину реконструйованого з власних приміщень придбаного за час шлюбу та зареєстрованого 13.09.2001 року, про що нотаріус зробив посвідчу вальний напис в реєстрі № 5075. таким чином на думку відповідача на момент посвідчення договору іпотеки - магазину реконструйованого з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області - та подальшу передачу його в іпотеку АТ «УкрСиббанк» приватним нотаріусом було дотримано вимог законодавства, тому відсутні підстави для визнання договору іпотеки недійсним. Відтак, уклавши договір іпотеки від 29.11. 2006 року Іпотекодавці передбачили можливість звернення стягнення в тому числі у позасудовий спосіб, передбачений Розділом 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя», а позивачі відповідно виходячи з приписів Закону України «Про іпотеку» взяли на себе ризик можливого звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і позасудового.

Представник ТОВ «Кей-колект» - ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Зокрема представник зазначив, що позивачами добровільно надано згоду іпотекодавцям на укладення іпотеки нерухомого майна магазину реконструйованого з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області, тому відсутні будь-які правові підстави для визнання договору недійсним. Натомість зазначає, що ТОВ «Кей- Колект» не порушено жодних вимог чинного законодавства щодо набуття прав власності на предмет іпотеки, процедура набуття права власності здійснена у відповідності до вимог ст. ст. 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та договору про іпотеку, а тому відповідно у ТОВ «Кей- Колект» відсутні будь-які перешкоди для укладення в подальшому будь-яких правочинів щодо казаного нерухомого майна, зокрема і договору купівлі-продажу від 31.08.2017 року, за умовами якого ТОВ «Кей- Колект» продав, а гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 купив спірне нерухоме майно. Відтак відповідач вважає, що відсутні будь-які підстави для скасування реєстрації права власності на підставі даного договору в реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр.. ОСОБА_8 за номером запису № 22104255 від 31.08.2017 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36845262, зроблену державним реєстратором ПН УМНО ОСОБА_9

Третя особа ОСОБА_11 в судому зсіданні не заперечив проти задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_8, приватний нотаріус УМНО ОСОБА_9, ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_12 в судове засідання не зявилися, хоч повідомлялися своєчасно про час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили, жодних заяв, письмових пояснень чи відзивів від таких на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши додані до справи письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11. 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_12 був укладений Договір про надання кредиту № 0,згідно з яким ОСОБА_1 надав Позичальнику кредит в сумі 60 0000 доларів США, що на дату укладення договору за офіційним курсом, НБУ еквівалентно - 303000,00 грн., а останній прийняв вказану суму коштів та зобов'язався належним чином використовувати і повернути кредит у порядку і на умовах, зазначених в даному Договорі.

Крім того 29.11. 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ОСОБА_12 та ОСОБА_11, як Іпотекодавцями, був укладений Договір іпотеки № 0, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрованого в реєстрі за № 5075, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області. За домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки складає 483 396, 00 гривень.

Згідно п. 1.1 Договору іпотеки № 0 предмет іпотеки є власністю Іпотекодавців на підставі: свідоцтва про право власності, вид. Виконкомом Ужгородської міської ради 21.10.2002 року на підставі рішення № 338 від 21.10.2003; ОСОБА_2 із реєстру прав власності на нерухоме майн, вид. КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 25.11. 2006 року за № 12644979.

П. 5 вказаного Договору регламентовано «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя», згідно якого сторонами досягнуто згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в опорядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» .

Згідно п. 5. 2 Договору сторонами узгоджено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцям та/або Позичальнику повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У відповідності до п. 5. 4 Договору іпотеки у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя( абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права вланості Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Як вбачається зі змісту позову, в подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "Кей-Колект" був укладений договір факторингу № 1 від 12.12.2011 р., внаслідок якого відбувся перехід права вимоги за зобовязаннями, які виникли в ОСОБА_11 за Договором кредиту № 0 від 24.07.2007 року до нового кредитора ТзОВ «Кей- Колект».

31.08.2017 р. на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстрованим №1407, ТзОВ «Кей-Колект» як Продавець передав у власність гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області.

Право власності за вказаним договором було зареєстровано в реєстрі речових прав нерухоме майно за № 22104255 за власником ОСОБА_8.

Як слідує з прохальної частини позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ставлять вимогу щодо визнання недійсним розділу 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя" договору іпотеки від 29.11.2006 року № 0, за яким іпотекодавці ОСОБА_11 та ОСОБА_12, як співвласники, по 1/2 частці передали в іпотеку ПАТ "Укрсиббанк" нерухоме майно - магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області, зазначаючи, що вони, як дружини Іпотекодавців ОСОБА_12 та ОСОБА_11, при укладенні договору іпотеки про передачу об'єкту спільної сумісної власності та при подачі відповідних письмових згод на його укладення, не були ознайомлені зі змістом самого договору іпотеки та не попереджені про наявність у договорі розділу № 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя".

Частиною 1 статті 15 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

П. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» регламентовано, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Таким чином, особою, яка має право звернутися до суду з позовом, обравши такий спосіб захисту свого права як визнання договору недійсним, є сторона цього договору.

Така сама правова позиція щодо субєкту звернення до суду за захистом свого права шляхом визнання договору недійсним закріплена в Постанові ВСУ від 07.11.2012 року № 6-107 цс 12.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Відтак, з аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про іпотеку» регламентовано, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити вказані у даній статті істотні умови.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобовязання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобовязання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

У ст. 203 ЦК наведено вичерпний перелік умов, при дотриманні яких договір буде дійсним.

Відтак, вивчивши доводи позивачів щодо їх не ознайомлення з умовами договору іпотеки, сторонами якого вони не були, суд приходить до висновку, що такі згідно вимог ст. 203 ЦПК України не відносяться до тих умов, додержання яких є необхідним для чинності даного провочину.

Також суд приходить до висновку, що позивачі не довели ту обставину, що укладенням оскаржуваного договору були порушені їх права.

Натомість нотаріальна заява ОСОБА_4 від 29.11. 2006 року свідчить, що остання надала згоду на передачу чоловіком в іпотеку магазину реконструйованого з власних приміщень придбаного за час шлюбу та зареєстрованого 15.03.1990 року, про що нотаріус зробив посвідчувальний напис в реєстрі № 5074. Також згідно нотаріальної заяви ОСОБА_5 від 29.11. 2006 року, остання також надала згоду на передачу чоловіком в іпотеку магазину реконструйованого з власних приміщень придбаного за час шлюбу та зареєстрованого 13.09.2001 року, про що нотаріус зробив посвідчувальний напис в реєстрі № 5075. таким чином на думку відповідача на момент посвідчення договору іпотеки - магазину реконструйованого з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області .

Відтак, суд не знаходить будь-яких законних підстав для визнання недійним оскаржуваного договору в цілому чи ж в окремій частині.

Відтак, уклавши договір іпотеки від 29.11. 2006 року Іпотекодавці передбачили можливість звернення стягнення в тому числі у позасудовий спосіб, передбачений Розділом 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя», а позивачі відповідно, виходячи з приписів Закону України «Про іпотеку», взяли на себе ризик можливого звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і позасудового.

Вивчивши вимогу позивачів щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.08.2017 р. посвідченого ПН УМНО ОСОБА_9 за №1407, за мовами якого ТзОВ «Кей-Колект» продав гр. ОСОБА_6 ОСОБА_7 гр. ОСОБА_8 нерухоме майно - магазин реконструйований з власних приміщень загальною площею 124,5 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська) буд. 20, Закарпатської області та скасування реєстрації права власності на на вказане нерухоме майно, суд приходить до висновку, що така є похідною від попередньої вимоги.

Вивчивши письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачами не наведено жодних доказів того, що ТОВ «Кей-Колект» порушено вимоги чинного законодавства щодо набуття права власності на предмет іпотеки, або ж того, що такі вчинили подальший правочин, тобто уклали договорі купівлі-продажу предмету іпотеки всупереч вимог ЗУ «Про іпотеку».

Крім того положеннями ст 23 ЗУ «Про іпотеку» регламентовано, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У відповідності до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку » відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням.

Відтак, суд приходить до висновку, що стороною позивачів не наведено жодної правової підстави, з посиланням на норми закону, для скасування реєстрації права власності за гр. ОСОБА_8.

Узагальнюючи все вищевикладене суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що оскільки судом не встановленого порушеного права позивачів, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, на які вказував представник відповідача.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-колект», громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8, приватного нотаріусу УМНО ОСОБА_9, ОСОБА_10, з третіми сторонами без самостійних вимог ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договору недійсними та скасування реєстрації права власності відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_16