Ухвала

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 152/287/18

провадження № 61-45695ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Шаргородські електричні мережі» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Шаргородські електричні мережі» (далі - ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Шаргородські ЕМ») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача збитки, завдані внаслідок порушення Правил користування електричною енергією у розмірі 59 891,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проведеної перевірки дотримання побутовими споживачами Закону України «Про електроенергетику», Закону України «Про ринок електроенергії», Правил користування електричною енергією для населення було виявлено, що споживач ОСОБА_1 допустив безоблікове споживання електроенергії шляхом самовільного підключення електропроводки до мережі енергопостачальника за допомогою прихованої проводки. Місце безоблікового підключення виявлено на горищі будинку, на ділянці електричної мережі від ізоляторів на будинку до вхідних клем електролічильника. Межа балансової належності знаходиться на вхідних ізоляторах будинку. Внаслідок вчиненого електроенергія споживалася, але не обліковувалася та не оплачувалася. За фактом виявленого порушення представниками електропостачальної організації було складено акт № 50362 від 31 січня 2018 року. Комісією СО «Шаргородські ЕМ» з розгляду актів про порушення 01 лютого 2018 року проведено розрахунок збитків, заподіяних ОСОБА_1 та відповідно до Методики до сплати нараховано збитків у сумі 59891,98 грн, які ОСОБА_1 відмовився оплачувати.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Шаргородські електричні мережі» збитки, завдані енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією у розмірі 59 891,98 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Шаргородські електричні мережі» судовий збір у розмірі 1 762 грн.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Шаргородські електричні мережі» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією, становить 59 891,98 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що суд першої інстанції визнав, що дана справа не є малозначною, оскільки має суттєве значення для нього як для непрацюючого (скрутне матеріальне становище) з ціною позову 59 891,98 грн та потребує дослідження значного обсягу і характеру доказів, а тому ухвалою від 24 квітня 2018 року перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Крім цього, посилаючись на постанову Верховного Суду від 11 липня 2018 року в справі № 336/6535/16-ц (провадження № 61-19355св18) вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у постанові Верховного Суду, на яку вказує заявник, і у цій справі, в якій оскаржуються судові рішення, встановлено різні фактичні обставини. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки ухвалу суду першої інстанції від 24 квітня 2018 року, на яку посилається ОСОБА_1, не спростовують висновок про малозначність цієї справи. Переконливих доказів свого скрутного матеріального становища на підтвердження виняткового значення справи для нього ОСОБА_1 в касаційній скарзі не навів і суду не надав. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Також Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Шаргородські електричні мережі» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук