Справа № 199/8365/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/108/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 1 18.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що в 2005 році між сторонами було розірвано шлюб, а в 2011 році вона придбала автомобіль, яким в 2014 році відповідач незаконно заволодів, тому вона з урахуванням уточнень позову просила усунути перешкоди у її праві користування та розпорядження майном - автомобілем марки «Mitsubishi Pajero 3,2 Di-D», д.н.з. НОМЕР_1, які чинить їй відповідач ОСОБА_2, витребувати вказаний транспортний засіб з незаконного володіння відповідача, зобов'язавши Амур-Нижньодніпровський РВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції витребувати вказане авто від ОСОБА_2 та передати в її користування, а також просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 70 000 грн.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року позов задоволено частково, витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 спірний автомобіль та стягнуто з відповідача на користь позивачки 5000 грн. моральної шкоди і 1102, 40 грн. судових витрат, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не було надано жодних належних і допустимих доказів того, що саме він заволодів спірним автомобілем, а наявність у матеріалах справи копії витягу з кримінального провадження стосується невстановленої особи, яка заволоділа цим автомобілем. Крім того, вказує, що судом не було витребувано оригінал висновку судового експерта щодо огляду спірного автомобіля, а тому його не можна вважати належним і допустимим доказом у розумінні процесуального закону, та не може підтверджувати факту заволодіння ОСОБА_2 цим транспортним засобом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач без належної правової підстави заволодів спірним автомобілем позивачки, то він підлягає витребуванню на користь ОСОБА_3 з стягненням знього на користь позивачки моральної шкоди, а позовні вимоги у частині усунення перешкод у користуванні цим транспортним засобом задоволенню не підлягають, оскільки не були підтверджені належними і допустимими доказами.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з березня 2004 року по 28 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

24 листопада 2011 року позивачка ОСОБА_3 придбала легковий автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2011 року випуску, та зареєструвала його у МРЕВ УДАІ в Дніпропетровській області (а.с.10-11).

У матеріалах справи також наявний витяг із кримінального провадження № 0001324 за заявою ОСОБА_3 щодо заволодіння невідомою особою спірним автомобілем (а.с.12).

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Однак, у матеріалах справи відсутній вирок або інше судове рішення, яким би було встановлено факт незаконного заволодіння відповідачем спірним автомобілем, а наявність одного витягу з кримінального провадження не підтверджує таких обставин та не є доказом цього відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивачка не надала суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо незаконного заволодіння ОСОБА_2 спірним автомобілем та завдання їй моральної шкоди будь-якими діями відповідача, то рішення місцевого суду в частині задоволення цих позовних вимог не може вважатися законним і обгрунтованим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що незаконне заволодіння транспортним засобом (угон) є кримінальним правопорушенням, яке повинно розслідуватися і вирішуватися в рамках кримінального провадження, яке вже відкрите за заявою ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 367 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: