Справа № 352/904/16-ц
Провадження № 22-ц/779/32/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Струтинським Р.Р. 20 червня 2017 року в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 3 грудня 2012 року відповідач отримала кредит в розмірі 3 600,00 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Остання належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого станом на 26 травня 2016 року утворилася заборгованість на загальну суму 31 845,47 грн. З них: 3 632,40 грн - заборгованість за кредитом; 23 420,23 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 1 492,64 грн - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини банк просив задовольнити позов.

ОСОБА_1 у вересні 2016 року подала зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним.

Вказувала, що кредитний договір від 3 грудня 2012 року не відповідає вимогам ст.ст. 4, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк перед укладенням договору не надав їй як споживачу фінансових послуг повну інформацію про умови кредитного договору. Крім того, умови договору є несправедливими, а діяльність банку є нечесною підприємницькою практикою.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 20 червня 2017 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Тисменицького районного суду від 20 червня 2017 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто на його користь з ОСОБА_1 31 845,47 грн заборгованості за кредитним договором від 3 грудня 2012 року та 1 378,00 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 640,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі на вказане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги банку, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів укладення сторонами кредитного договору. Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи банку не підписані відповідачем. Тому також не підтверджують позовних вимог банку. Не зазначено у позовній заяві, та відповідно не надано суду, даних про номер карткового рахунку, дати вручення картки, повідомлення пін-коду, строк дії картки тощо. Не містить цих даних і Анкета-Заява.

Не взято судом до уваги і тієї обставини, що оскаржуваний договір не відповідає вимогам ч.ч.1,2,4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, помилково стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати за її зустрічним позовом, оскільки споживачі звільнені від сплати судового збору за позовами про захист прав споживачів.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову «Акцент-Банк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 3 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с.7).

Зі змісту вказаної заяви видно, що відповідач погодилась, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором №б/н від 3 грудня 2012 року станом на 26 травня 2016 року складає 31 845,47 грн. З них: 3 632,40 грн - заборгованість за кредитом; 23 420,23 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 1 492,64 грн - штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 26 травня 2016 року допустила заборгованість в загальному розмірі 31 845,47 грн. Оскільки від її погашення в добровільному порядку позичальник відмовляється, то така підлягає стягненню на користь ПАТ «Акцент-Банк».

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що підписавши Анкету-Заяву ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування, тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді та погодилась з ними, що засвідчила власним підписом. Крім того, визнала свої зобов'язання за договором, оскільки протягом певного часу належним чином виконувала їх.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, Тарифи Банку «Кредитка «Універсальна» (тарифний план «55днів»), Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги. При цьому, як Тарифи Банку, так і Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 (а.с.7-11).

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим апеляційний суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення. А справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції Закону від 18 березня 2004 року) визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України (в редакції Закону від 18 березня 2004 року) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Аналогічні положення містяться у ст. ст. 78, 81, 95 ЦПК України (в редакції від 3 жовтня 2017 року).

Враховуючи заперечення ОСОБА_1 щодо укладення кредитного договору ухвалою апеляційного суду від 14 грудня 2017 року витребувано у ПАТ «Акцент-Банк» оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, підписані ОСОБА_1, відомості щодо номера та терміну дії кредитної картки боржника, дані щодо нових карточок по цьому договору, якщо такі видавалися, а також виписку з основної карти(а.с.145).

Однак, на вимогу суду банком не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

На думку суду, зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача і позивач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (справа №6-2320цс16 ).

В той же час, банком надано оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, підписану ОСОБА_1 Разом з тим, в заяві не зазначено, яку платіжну картку виявила бажання оформити на своє ім'я остання, як і бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою.

Отже, позивачем не надано належних доказів досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору.

Враховуючи вищенаведе апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами не укладено кредитний договір, заборгованість за яким є предметом спору в даній справі.

Відповідно підстав для задоволення позову банку не вбачається.

При цьому, надані ним розрахунок заборгованості, інформація про номер платіжної картки (картки), виписка з платіжної картки, копія паспорта, на переконання апеляційного суду, не свідчать про обгрунтованість заявлених позовних вимог, і зокрема, про надання відповідачу грошових коштів на умовах вказаного правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1

А тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат слід покласти на сторін відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 20 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (вул. Батумська,11 м. Дніпро, 49074, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 515,80 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук