Справа № 357/7620/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до: 1) ОСОБА_2, 2) ОСОБА_3, 3) ОСОБА_4 в інтерсах якої діє ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстровані члени сім'ї: ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (невістка) та ОСОБА_4 (онука), однак з 11.06.2017 року вони не проживають за зареєстрованою адресою, оскільки виїхали за межі України.
Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.08.2012 року /а.с. 10/.
З довідки про місце проживання та склад сім'ї №3688 від 27.06.2018 року вбачається, що у вказаному приміщенні зареєстровані позивач ОСОБА_1, а також ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
З доводів позивача та актів №275/1 від 15.11.2017 року, №94 від 20.06.2018 року про фактично проживаючих осіб, акту №179/4 від 22.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 11.06.2017 року не проживають за зареєстрованою адресою, так як виїхали за межі України - Іспанію, м. Севілья.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника користовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з наведеного, при доведеності непроживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачам чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку. Крім того, відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом, а також докази на підтвердження поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 282, 284 ЦПК України, суд
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СуддяА. Ю. Цуранов