Справа № 462/3900/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Залізничний районний суд міста Львові в складі головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Ящук К.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 26.06.2018 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила , що вона з 11.05.1998 року зареєстрована у квартирі № 4 будинку № 3 на вул. Залізничній у смт. Рудно. Крім неї у вказаній квартирі зареєстровані чоловік ОСОБА_3, донька ОСОБА_4 та внук, відповідач ОСОБА_5 Вона та її чоловік ОСОБА_3 є співвласниками вищевказаної квартири. Відповідач ОСОБА_5 ніколи не проживав у вказаній квартирі, а разом із донькою ОСОБА_4 деякий час проживав за іншою адресою, а з 2010 року проживає разом із батьком у АР Крим, де він і працює. Будучи зареєстрованим у квартирі № 4 будинку № 3 на вул. Залізничній у смт. Рудно, ОСОБА_5 не несе жодних витрат по утриманню житла. Вона та її чоловік ОСОБА_3 досягли пенсійного віку, сплачувати комунальні послуги матеріально важко, а тому, починаючи з 2015 року, їм надавалася субсидія на сплату комунальних послуг на підставі складених актів про непроживання відповідача в квартирі. На даний час у звязку із змінами у чинному законодавстві їм відмовляють в отриманні субсидії через реєстрацію місця проживання ОСОБА_5, яка фактично є формальною, оскільки він не проживає у квартирі, не несе витрат на утримання житла, взагалі не приїжджає до Львова, і як їй відомо, не має наміру повертатися із АР Крим. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1 у м.Львові.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова 7 серпня 2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, додала, що відповідач з 2010 року не проживає у Львові, а проживає зі своїм батьком в Криму. Просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що він є співвласник спірної квартири, проживає у спірній квартирі з 1997 року, з 2010 року внук ОСОБА_5 в квартирі не проживає, просив позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач проживає з 2010 року зі своїм батьком в м. Севастополі, не має наміру повертатися до Львова, там працює. Просила позов задовольнити.

Суд,вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 згідно до договору купівлі- продажу, посвідченого Другою Львівською державною конторою від 4.12.1997 року за реєстровим номером 1-4341, належить по ? частці квартири № 4 будинку № 3 на вул. Залізничній у смт. Рудно у м.Львові. Житлова площа квартири 13,3 м2.

Згідно до довідки ЖК «Служба смт.Рудно» від 21.06.2018 року за №195 в спірній квартирі зареєстровані разом зі власниками дочка ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5

Згідно з Актами обстеження від 15.04.2015 р., 22.04.2016 р., 07.05.2017 р., 16.06.2018 р., складеними депутатом Рудненської селищної ради, відповідач в спірній квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідка позивача, проживає в квартирі №1 будинку № 3 на вул. Залізничній з 1 серпня 2017 року. Вона ніколи не бачила відповідача, однак знає, що позивач має внука на імя ОСОБА_5, який постійно проживає в Криму.

Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством.

Реєстрація відповідача, який не є членом сімї власників, у квартирі, що належить позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на праві власності, перешкоджає у реалізації права власності у повному обсязі. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, посилання позивача на ст..71 ЖК України, як на підставу своїх вимог, є хибним, оскільки спірна квартира знаходиться у приватній, а ні в комунальній власності, позивач не є її наймачем, а є її власником і тому дія ст.71 ЖК України не розповсюджується на правовідносини сторін.

Керуючись ст.2, 10, 12, 13, 263-265, 274, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 ( РНОКПП НОМЕР_1) таким, що втратив право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1 у м.Львові.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 18.10.2018р.

Суддя: Н.М.Румілова