Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/20680/16-ц

провадження № 61-29364св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач 2 - ОСОБА_4,

представник відповідача 1 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Савицького О. А. від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Панченка М. М. від 28 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10 вересня 2015 року згідно довідки-рахунку ААЕ № 367867, вартість якого становить 149 000 грн. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як подружжя. Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль «ToyotaCorolla» реєстраційний номер НОМЕР_3», реєстраційний номер НОМЕР_3, вартість якого становить 149 000 грн. Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на гаражний бокс АДРЕСА_1 на території ГБК «Бакинський», вартість якого становить 144 997 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 02 жовтня 1982 року по 08 грудня 2015 року. У період шлюбу ними було придбано наступне майно: автомобіль марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3, та гаражний бокс АДРЕСА_1. При цьому відповідач без її дозволу відчужив спірний автомобіль на користь третьої особи. Оскільки відповідач заперечує проти поділу вказаного майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1, визнавши за нею право приватної власності на гаражний бокс АДРЕСА_1 на території ГБК «Бакинський», який зареєстрований за ОСОБА_3 05 грудня 2008 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 348 за реєстровим № 58830, вартість якого становить 144 997 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 149 000 грн отримані від продажу ним транспортного засобу марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3. Вирішено питання про судові витрати. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що гаражний бокс АДРЕСА_1 та грошові кошти на суму 149 000 грн, отримані ОСОБА_3 від продажу автомобіля марки «ToyotaCorolla» реєстраційний номер НОМЕР_3, є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуті подружжям за час шлюбу. Встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку про можливість залишення спірного гаражу у власності позивача, а відповідачу виділити грошові кошти, отримані за продаж автомобіля. З огляду на ту обставину, що в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_3 виділено грошові кошти в сумі 149 000 грн, отримані від продажу ним транспортного засобу марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3, суд відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «ToyotaCorolla» реєстраційний номер НОМЕР_3, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10 вересня 2015 року, адже укладення вказаного договору не порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування не має.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини весною 2008 року, тому вказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки хоч і придбано в період перебування у шлюбі, проте за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин. Крім того спірний гараж отримано ним в порядку приватизації, що в свою чергу є його особистим майном та поділу між подружжям не підлягає.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (статті 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1982 року по 08 грудня 2015 року.

За час перебування у шлюбі, у листопаді 2008 року подружжям було набуто у власність гаражний бокс АДРЕСА_1, про що на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності.

Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Оцінка-Експерт-Інформ» станом на 24 квітня 2017 року оціночна вартість вищевказаного гаражного боксу складає 144 997 грн.

Суд також установив, що ОСОБА_3 у грудні 2013 року придбав автомобіль марки «Toyota Corolla» реєстраційний номерНОМЕР_3.

10 вересня 2015 року вказаний автомобіль відповідач продав ОСОБА_4 за 149 000 грн. При цьому згоди позивача на відчуження вказаного майна він не отримував.

Згідно із частиною першою статті 68 СК України розірвання шлюбу, не припиняє права спільної сумісної власності н майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Ухвалюючи рішення про поділ мана подружжя, суди виходили із того, що до складу цього майна відноситься: гаражний бокс АДРЕСА_1, та придбав автомобіль марки «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3 (який було відчужено відповідачем без згоди позивача).

Частки кожного з подружжя в спільному майні визначені судами рівними.

Виходячи з рівності часток сторін у спільному майні подружжя, суди вважали за можливе виділити в натурі позивачу спірний гараж, а відповідачу грошові кошти, отримані ним від продажу спірного автомобіля.

Так, установивши, що спір виник з приводу поділу спільного майна подружжя, набутого протягом 2008-2013 років, правовий режим якого регулюється нормами сімейного права, яке серед способів та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не передбачає присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно без його згоди, крім випадків передбачених законом, зокрема, у тому разі, коли майно є неподільним. Судами не досліджена можливість розподілу майна в натурі, яке наявне у сторін на час розгляду справи.

Крім того, включивши до складу спільного сумісного майна подружжя гаражний бокс АДРЕСА_1 вартістю 144 997 грн, суди не встановили, коли й за які кошти придбано зазначено майно, і не перевірили доводи відповідача, що ним було набуто право власності на спірне нерухоме майно в порядку приватизації. Матеріали справи відповідних доказів не містять.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині розподілу спільного майна подружжя та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення в оскаржуваній частині не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції судові рішення в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило