Справа № 150/748/17
Провадження № 22-ц/772/1954/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 рокуСправа № 150/748/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

відповідач: ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Бабчинецька сільська рада Чернівецького району Вінницької області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року, постановлене в складі судді Цимбалюк Л.П. в приміщенні Чернівецького районного суду Вінницької області,

встановив:

В грудні 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Бабчинецька сільська рада Чернівецького району Вінницької області, про припинення договорів оренди землі, стягнення заборгованості та повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами проведеного аукціону з продажу права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 94,2195 га та продажу права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 21,8773 га, переможцем аукціону (покупцем) є ОСОБА_3, з яким 29.12.2015 року були укладені відповідні договори оренди землі №1-550 та №1-551 строком на 25 років.

В ході проведеної перевірки дотримання вимог Земельного законодавства встановлено, що відповідачем допущено порушення, а саме договори оренди не зареєстровано, земельні ділянки не використовуються за цільовим призначенням, а також систематично не виконуються покладені на нього, як орендаря земельних ділянок, зобов'язання по сплаті орендної плати за користування земельними ділянками, у зв'язку із чим позивач, звернувшись в суд, просить припинити договори оренди землі №1-550 та №1-551 від 29.12.2015 року, повернути за актом прийому - передачі земельні ділянки Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області та стягнути з ОСОБА_3 на користь Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області заборгованість по орендній платі за землю в розмірі 146560 грн. 04 коп..

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача відмовився від позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 146560,04 грн., оскільки, відповідачем ОСОБА_3 в добровільному порядку сплачено заборгованість в повному обсязі, в іншій частині позов підтримав.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року позов задоволено.

Припинено договори оренди землі №1-550 та №1-551, укладені 29.12.2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_3.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 площею 94,2195 га та НОМЕР_1 площею 21,8773, які розташовані на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання відповідно до умов договорів оренди землі, що є істотним порушенням вказаних договорів та вимог земельного законодавства, що на думку суду першої інстанції є підставою для припинення договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу мотивовану тим, що висновок суду першої інстанції про систематичну не сплату орендної плати є помилковим та спростовується матеріалами справи. Також зазначає, що Законом України «Про оренду землі» встановлено вичерпний перелік підстав з яких може бути припинено договір оренди землі, однак жодної із підстав припинення договору позивачем не доведено та відповідно в рішенні суду першої інстанції не зазначено, тому ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому в апеляційній скарзі зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

На апеляційну скаргу Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області подано відзив, у якому зазначає, що відповідач протягом 2017 року систематично не виконував покладені на нього зобов'язання за договорами оренди, тому є всі підстави вважати ОСОБА_3 недобросовісним орендарем, тобто наявними є підстави для припинення договорів оренди та повернення земельних ділянок, а також у відзиві позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представники Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що 29 грудня 2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області організовано проведення земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Як вбачається із протоколу №90 (аукціон №4018 лот №7121) з продажу права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 94,2195 га та протоколу №91 (аукціон №4018 лот №7125) з продажу права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 21,8773 га, переможцем аукціону (покупцем) є ОСОБА_3 (а.с. 22, 23).

На виконання вимог вище зазначених протоколів переможцем аукціону ОСОБА_3 30.12.2015 року сплачено річну плату за користування вказаними земельними ділянками в розмірі ціни продажу лоту, що стверджується платіжними дорученнями №798 1 №799 від 30.12.2015 року (а.с. 24, 25).

Зазначені протоколи є підставою для укладення між Організатором (Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області) та Переможцем земельних торгів (ОСОБА_3.) договорів оренди земельних ділянок.

Договори оренди землі №1-550 та №1-551 на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 були укладені 29.12.2015 року на 25 років з моменту укладення до 28.12.2040 року (а.с. 9-11; 15-17).

Вище зазначені земельні ділянки передано орендарю ОСОБА_3 згідно актів прийому - передачі межових знаків на зберігання від 15 січня 2015 року (а.с. 14, 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до п.44 договорів оренди землі, вони набирають чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Пунктом 19 договорів оренди землі визначено, що об'єкти за договорами оренди вважаються переданими орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди.

Згідно із п. 30 Договорів оренди орендар земельної ділянки зобов'язується приступити до використання земельної ділянки в строки встановлені договором оренди землі, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

При цьому звертається увага на те, що спірними договорами оренди землі не встановлено орендарю строків у які він має здійснити державну реєстрацію договорів оренди.

Оскільки договором не встановлено строків для здійснення їх державної реєстрації, тому доводи позивача про те, що ОСОБА_3 несвоєчасно здійснив державну реєстрацію цих договорів є безпідставними.

Згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права ОСОБА_3 зареєстрував договори оренди 21 лютого 2018 року.

З матеріалів справи видно, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було доручено старшому державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель на території Могилів-Подільського, Чернівецького, Ямпільського районів та м. Могилів-Подільський Співаку Олегу Михайловичу у термін з 03.08.2017 року по 28.08.2017 року здійснити державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства шляхом проведення перевірки при використанні земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 21,8773 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 94,2195 га з кадастровим номером НОМЕР_2 на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району.

На виконання даного наказу проведено перевірку, за результатами якої складено акт щодо недотримання вимог земельного законодавства, зокрема, при обстеженні вищезазначених земельних ділянок виявлено, що орендарем не вживаються заходи щодо боротьби з бур'янами - зокрема, дані земельні ділянки заросли чагарниками та бур'янами, що унеможливлює використання земельних ділянок за цільовим призначенням, не використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - вирощування сільськогосподарської продукції.

У зв'язку з виявленими порушеннями земельного законодавства ОСОБА_3 15.08.2017 року надіслано повідомлення за №31-2-0.445-228/90-17 про виклик для надання пояснень (а.с. 40), однак ОСОБА_3 на зазначену дату та час не з'явився.

31.08.2017 року старшим державним інспектором Співаком О.М. внесено припис №154, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язано в тридцятиденний термін привести правовстановлюючі документи (договори оренди) на земельні ділянки у відповідність до вимог ст. 125-126 ЗК України (а.с. 36-37).

У зв'язку із невиконанням вимог припису 24.10.2017 року ОСОБА_3 повторно направлено повідомлення №31-2-0.445-393/91-17 про виклик для надання пояснень (а.с. 44).

Однак, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи орендар отримав вказані земельні ділянки у непридатному для використання стані, тому 21 січня 2016 року ОСОБА_3 було укладено договори підряду №3-16 та №4-16 по розчистці земельних ділянок від багаторічних насаджень до стану ріллі, і згідно з актами виконаних робіт, такі роботи проводились у 2016-2017 роках.

Вказані обставини спростовують доводи позивача про те, що орендарем не вживаються заходи щодо боротьби з бур'янами та чагарниками на орендованих земельних ділянках, і в свою чергу вищезазначеним актом підтверджено, що земельні ділянки були передані відповідачу у стані непридатному для використання за цільовим призначенням, оскільки земельні ділянки не могли зарости чагарниками протягом одного року.

Припиняючи договори оренди земельних ділянок, суд першої інстанції зробив посиланням на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та п. д частини 1 статті 141 Земельного кодексу України.

Так, пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України до підстав припинення права користування земельною ділянкою віднесено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим, правовідносини щодо припинення договору оренди врегульовано ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Серед підстав припинення договору оренди землі, визначених статтею 31 Закону України «Про оренду землі», є: закінчення строку, на який його було укладено; викуп земельної ділянки для суспільних потреб та примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерть фізичної особи - орендаря; ліквідація юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці. Договір оренди припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Між тим, вказана норма не передбачає припинення договору оренди з підстав визначених у позовній заяві.

Для цього випадку існує окреме законодавче врегулювання, закріплене у статтях ЦК України, статті 141 ЗК України та ст. 32 ЗУ «Про оренду землі».

Зокрема стаття 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачає підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Однак, суд першої інстанції в рішенні від 19 липня 2018 року вказавши про припинення договорів оренди не вирішував питання про їх розірвання, що в свою чергу суперечить змісту ст. 32 ЗУ «Про оренду землі».

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те за змістом позовної заяви позивачем не заявлялись позовні вимоги про припинення договорів оренди землі шляхом їх розірвання, а відтак такі вимоги і не є предметом судового розгляду.

Щодо доводів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про систематичну несплату відповідачем орендної плати, то за умовами укладених договорів оренди землі, вони набирають чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди, об'єкти оренди вважаються переданими орендодавцем орендареві саме з моменту державної реєстрації права оренди, при цьому умовами укладених договорів не визначено з якого моменту у відповідача наступає обов'язок щомісячно вносити орендну плату, тобто чи одразу після підписання договорів, чи після набрання ними чинності (державної реєстрації права оренди).

З матеріалів справи видно, що на виконання вимог протоколів аукціону ОСОБА_3 30.12.2015 року сплачено річну плату за користування земельними ділянками в розмірі ціни продажу лоту, а після державної реєстрації права оренди здійснено повний розрахунок по орендній платі, що відповідає змісту договорів.

Згідно із довідкою Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 16 травня 2018 року №1540/10/02-24 ОСОБА_3 станом на 11 травня 2018 року не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів.

Таким чином, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області не доведено факту порушень відповідачем умов договору щодо систематичної несплати орендної плати, а також не дають підстав для припинення вказаних договорів оренди і інші посилання позивача на неналежне використання земельних ділянок та порушення строків державної реєстрації договорів оренди, оцінка яким наведена вище.

Крім того, слід звернути увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовилось від позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 146560 грн. 04 коп..

Також, Апеляційний суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України», в якому наголошено, що позбавлення особи права на користування земельною ділянкою без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

В свою чергу, загальний характер висновків суду першої інстанції з декларативним посиланням на рішення Європейського Суду з прав людини, яке не підкріплено достатніми доказами, не дає можливості оцінити ступінь суспільного та публічного інтересу в позбавлені відповідача права користування земельними ділянками.

Висновок суду першої інстанції з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини про те, що припинення спірних договорів оренди відповідатиме суспільному інтересу, є помилковим.

Зокрема у правовідносинах оренди, що склались між сторонами, з врахуванням доведеного факту повної сплати ОСОБА_3 орендної плати до місцевого бюджету, приведення земельної ділянки до придатного для використання за цільовим призначенням стану та проведення державної реєстрації договорів оренди, суспільний інтерес жодним чином не порушено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 та 2 статті 141 передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 5 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 4800 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Бабчинецька сільська рада Чернівецького району Вінницької області, про припинення договорів оренди землі, стягнення заборгованості та повернення земельної ділянки відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 4800 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук