Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 364/674/15-ц

провадження № 61 - 4527св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,

треті особи: ОСОБА_5, Кредитна спілка «Тринадцята зарплатня»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Володарського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року у складі судді Моргун Г. Л. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Ігнатченко Н. В., Поліщука М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого приміщення (квартири) площею 284,0 кв. м вартістю 1 142 600 грн, яке знаходиться АДРЕСА_1, укладений 03 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати недійсним договір іпотеки від 03 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»).

Позов обґрунтовано тим, що між Кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» (далі - КС «Тринадцята зарплатня») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 06/04/08 від 11 квітня 2008 року про отримання нею кредитних коштів у сумі 500 000 грн для власних потреб строком на три місяці до 11 липня 2008 року зі сплатою процентів у розмірі 72% річних. ОСОБА_3 виступив поручителем за вказаним кредитним договором. Оскільки ОСОБА_5 не виконувала умови кредитного договору, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2008 року з метою погашення кредиту продав квартиру ОСОБА_4 загальною площею 284, 0 кв. м на суму 1 600,00 грн, яка знаходиться за вищевказаною адресою. Договір купівлі-продажу квартири позивач вважає укладеним внаслідок обману, оскільки він укладений з метою погашення заборгованості, яка виникла перед КС «Тринадцята зарплатня». При укладенні договору купівлі-продажу квартири між позивачем та кредитною спілкою підписано додаток до кредитного договору про його розірвання та домовлено про вчинення відповідних дій щодо припинення кредитного договору та припинення нарахування пені та штрафів. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_4, яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_2, загальною площею 284 кв. м, жила площа 63,7 кв. м та визнати недійсним договір іпотеки від 03 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ КБ « Надра».

Заочним рішенням Володарського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року, в позові ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Договір іпотеки суду не надано та не зазначено чим саме порушено права позивача.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на заочне рішення Володарського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Позивач надав докази, які свідчать про укладення договору купівлі-продажу квартири під впливом обману. Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що кошти у сумі 1 140 000,00 грн позивач не отримував, оскільки квартира передана у рахунок кредитних зобов'язань. Основною умовою підписання договору купівлі-продажу був додаток до кредитного договору, оригінал якого знаходиться у матеріалах розслідування. Кредитний договір та договір купівлі-продажу укладені під впливом шахрайських дій колишнього бухгалтера кредитної спілки ОСОБА_4 та інших осіб.

19 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3

13 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

22 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 квітня 2008 року між КС «Тринадцята зарплатня» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №06/04/08.

Відповідно до договору поруки № 06/04/08-1 від 25 квітня 2008 року ОСОБА_3 висту пив поручителем за вказаним кредитним договором.

03 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 284 кв. м, жила площа 63,7 кв. м.

Встановлені фактичні обставини справи свідчить про те, що спірні правовідносини сторін виникли на умовах кредитного договору від 11 квітня 2008 року, договору поруки від 25 квітня 2008 року, договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2008 року.

Зі змісту кредитного договору судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи сторін цього договору. Кредитний договір укладений у письмовій формі. Сторони кредитного договору на момент його укладення мали необхідний обсяг цивільної правосуб'єктності та мали вільне волевиявлення, яке відповідало їх внутрішній волі.

Наведені вище та встановлені судами обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які узгоджуються із законодавством України, зокрема: згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчиненої іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, то за змістом частини другої статті 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошових коштів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що внаслідок укладеного кредитного договору, який був предметом дослідження, ОСОБА_5 отримала визначені у договорі кошти у сумі 500 000,00 грн зі сплатою 72% та зобов'язалася проводити виплати визначені договором.

ОСОБА_3 виступив поручителем за зазначеним вище кредитним договором.

За основним договором утворилась заборгованість, тому укладено додаткову угоду до кредитного договору №06/04/08 від 11 серпня 2008 року, яка підписана 03 вересня 2009 року першим керівником кредитної спілки ОСОБА_6 та ОСОБА_3, у якій зазначено, що заборгованість за основним зобов'язанням ОСОБА_5 буде погашена у повному обсязі з моменту передачі (продажу) квартири, яка належить поручителю (а. с. 7).

23 вересня 2008 року відбувся продаж спірної квартири, що належить на праві власності ОСОБА_3 з метою погашення кредиту ОСОБА_5 та згідно з попередньою домовленістю з керівником кредитної спілки ОСОБА_6 від 03 вересня 2008 року, яка є в матеріалах справи.

Договір купівлі-продажу оформлений на ОСОБА_4

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

За змістом статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

За правилом частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Положеннями статті 230 ЦК Українипередбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Обманом є навмисне введення однією стороною правочину другої сторони в оману щодо обставин які мають істотне значення з метою вчинення правочину.

Обман може виражатися у різноманітних формах. Відповідно до ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування отже можна виділити дві основні форми обману: активна форма навмисне повідомлення ствердження неправдивих фактів про правочин чи будь-які інші обставини, що мають істотне значення тобто дезінформація контрагента.

Пасивна форма - свідоме замовчування дійсних фактів, які можуть перешкодити укладенню правочину.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що кошти отримані у результаті продажу квартири він не отримував, а ОСОБА_4квартиру не прийняла, ключі від квартири до цього часу знаходяться у позивача.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що вказані вище обставини не вказують на укладення договору купівлі-продажу під впливом обману зі сторони ОСОБА_4 Укладення кредитного договору та договору купівлі-продажу під впливом шахрайських дій колишнього бухгалтера кредитної спілки ОСОБА_4та інших осіб не знайшло підтвердження під час розгляду справи. Додаток до кредитного договору, про який зазначає позивач, не впливає на дійсність оспорюваного договору.

Пред'являючи вимогу про визнання недійсним договору іпотеки від 03 вересня 2008 року, ОСОБА_3 не надав як договору іпотеки, так і не навів підстав, з яких вказаний договір підлягає визнанню недійсним та яким чином він порушує його права.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій, їх висновки ґрунтуються на встановлених у справі обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Володарського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик