Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 382/1313/16-ц

провадження № 61-21692св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник позивачів - ОСОБА_8,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Сержанюка А. С., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про захист прав споживача фінансових послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 19 січня 2016 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та відповідачем, а 21 січня 2016 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачем укладені договори добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття). Позивачі сплатили страхові платежі по 400,00 грн на виконання умов договорів страхування.

06 червня 2016 року позивачі були звільнені з роботи у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Правекс Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс Банк) у зв'язку зі скорочення штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та надіслали до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку.

У липні 2016 року позивачі отримали відмову у виплаті страхового відшкодування, яку відповідач обґрунтував тим, що такі договори повинні були бути укладені з клієнтами банку, а не працівниками, представник ПАТ КБ «Правекс Банк», який діяв в інтересах ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору доручення, перевищив надані йому повноваження, а ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не схвалив таких дій, що є порушенням статті 241 ЦК України.

Позивачі вважали таку відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною та просили суд визнати подію їх звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України страховим випадком, визнати відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, стягнути з відповідача страхове відшкодування за договорами добровільного страхування, 3 % річних та моральну шкоду.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у складі судді Карповича В. Д. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договори страхування були укладені з позивачами, які на момент їх укладення були працівниками банківської сфери, однак у договорі було застереження щодо таких осіб, і при укладанні цих договорів повірений ПАТ КБ «Правекс Банк» в особі своїх працівників, які безпосередньо укладали ці договори, діяв всупереч умовам додаткової угоди № 7 до договору доручення від 30 грудня 2013 року № 301213-124//К і з перевищенням своїх повноважень. Позивачі були попереджені про майбутнє звільнення за два місяці до звільнення, однак всупереч пунктам 5.2.4, 5.2.7, 5.2.8 та 5.2.9 частини другої договору добровільного страхування, не повідомили страховика про отримання від роботодавця письмового повідомлення про їхнє можливе звільнення з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання неправомірною відмови відповідача у визнанні страховим випадком звільнення позивачів з роботи, у виплаті страхового відшкодування та стягненні грошових коштів. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано подію звільнення позивачів з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України страховим випадком відповідно до пункту 3.1 частини другої договорів добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття), що укладалися 19 січня 2016 року між позивачами: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за номерами 615/5419, 615/1959, 615/0607 відповідно, 21 січня 2016 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за номерами 612/4420, 612/3319, 612/2416 відповідно.

Визнано неправомірною відмову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у визнанні події звільнення позивачів з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»: на користь ОСОБА_3 за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) від 19 січня 2016 року № 615/5419 страхове відшкодування у розмірі 20 000,00 грн; на користь ОСОБА_4 за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) від 19 січня 2016 року № 615/1959 страхове відшкодування у розмірі 5 000,00 грн та за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) від 21 січня 2016 року № 612/4420 страхове відшкодування у розмірі 15 000,00 грн, всього 20 000,00 грн; на користь ОСОБА_5 за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) від 21 січня 2016 року за № 612/3319 страхове відшкодування у розмірі 20 000,00 грн; на користь ОСОБА_6 за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) від 21 січня 2016 року № 612/2416 страхове відшкодування у розмірі 20 000,00 грн; на користь ОСОБА_7 за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) від 19 січня 2016 року № 615/0607 страхове відшкодування у розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 06 липня до 30 серпня 2016 року на користь: ОСОБА_3 - 709,04 грн; ОСОБА_4 - 709,04 грн; ОСОБА_5 - 709,04 грн; ОСОБА_6 - 709,04 грн; ОСОБА_7 - 709,04 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 3 % річних за період з 06 липня до 30 серпня 2016 року на користь: ОСОБА_3 - 64,11 грн; ОСОБА_4 - 64,11 грн; ОСОБА_5 - 64,11 грн; ОСОБА_6 - 64,11 грн; ОСОБА_7 - 64,11 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь кожного з позивачів судові витрати, понесені ними у зв'язку з розглядом справи, в розмірі по 1 181,00 грн, та за надання правової допомоги по 3 000,00 грн.

У решті рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 212, 213 ЦПК України 2004 року; на час укладення договорів страхування не було застереження щодо працівників банківської сфери; доказом визнання та схвалення договорів страхування є прийняття відповідачем від кожного з позивачів страхових внесків.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що такі способи захисту прав та інтересів судом, як визнання події звільнення позивачів з роботи страховим випадком, визнання неправомірною відмови у визнанні цієї події страховим випадком та відмови у виплаті страхового відшкодування, не передбачені статтею 16 ЦК України; укладаючи договір страхування з позивачами, які є працівниками банківської сфери, повірений ПАТ КБ «Правекс Банк» діяв усупереч вимогам додаткової угоди № 7 до договору доручення від 30 грудня 2013 року № 301213/124/К та з перевищенням своїх повноважень; відповідач не надав схвалення цим договорам страхування; суд апеляційної інстанції не встановив, чи завдано позивачам збитків та відсутній розрахунок.

У липні 2017 року до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_10 в інтересах позивачів просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд встановив, що 30 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (довіритель) та ПАТ КБ «Правекс Банк» (повірений) було укладено договір доручення № 301213-124/К, на підставі якого ПАТ КБ «Правекс Банк» зобов'язався від імені, за дорученням та за рахунок довірителя надавати посередницькі послуги у сфері страхування, у тому числі укладати та підписувати договори страхування із страхувальниками.

Перелік видів страхування/страхових продуктів, які укладаються за участю повіреного від імені довірителя, містяться в додатку 1 до цього договору (пункт 1.1 договору доручення).

Пунктом 1.3 договору доручення передбачено, що страхувальники (застраховані особи) за договорами страхування, укладеними за участю повіреного, повинні відповідати вимогам, що ставляться до них в інструкціях довірителя (затверджені довірителем правила страхування, інструкції з розрахунку страхових платежів і оформлення бланків договорів страхування, ліміти, в межах яких повірений має право укладати договори страхування).

09 лютого 2015 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ КБ «Правекс Банк» уклали додаткову угоду № 7 до договору доручення від 30 грудня 2013 року № 301213-124/К, згідно з якою сторони доповнили договір додатком 5.2 «Шаблон договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття)», виклавши його в редакції, наведеній у додатку 4 до цієї додаткової угоди; доповнили договір додатком 6.2 «Інструкція із заповнення договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття)», виклавши його в редакції, наведеній у додатку 5 до цієї додаткової угоди; доповнено договір додатком 8.2 «Умови спільного проекту по добровільному страхуванню фінансових ризиків (захист від безробіття)», виклавши його в редакції, наведеній у додатку 7 до цієї додаткової угоди.

19 січня 2016 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ПрАТ«СК «Арсенал Страхування» було укладено договори добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) за номерами 615/5419, 615/1959, 615/0607 відповідно, а 21 січня 2016 року аналогічні договори було укладено між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за номерами 612/4420, 612/3319, 612/2416 відповідно.

При укладенні договорів страхування сторони визначили та узгодили такі основні умови частини першої договору страхування та підписали їх: вигодонабувачем за договором страхування є страхувальник (пункт 2.7); страхова сума - 20 000,00 грн (пункт 3); страховий платіж - 400,00 грн (пункт 5); строк дії договору страхування 12 місяців (пункт 6).

Частина друга договору добровільного страхування фінансових ризиків, з якою позивачі ознайомлювалися під час укладення договору страхування, була розміщена на веб-сторінці страховика в мережі інтернет (www.arsenal-strahovanie.com) у розділі «Страхування фінансових ризиків», програма «Захист від безробіття» для клієнтів Правекс-Банку.

Пунктом 2.2 частини другої договору добровільного страхування фінансових ризиків передбачено, що предмет договору страхування - це майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані зі збитками при здійсненні страхувальником господарської діяльності.

Договір добровільного страхування набуває чинності з 00:00 годин дня, наступного з днем сплати страхувальником страхового платежу на рахунок страховика, визначеного в пункті 2.7 частини другої договору добровільного страхування, та діє до 24:00 годин дати, визначеної в пункті 8 частини першої договору добровільного страхування, як дата звершення дії договору страхування (пункт 2.8).

Страховим випадком за цим договором страхування є понесення збитків страхувальником під час дії договору страхування, підтверджених відповідними документами у зв'язку з будь-якими порушеннями іншими особами прав та/або законних інтересів страхувальника в частині фінансових (грошових) зобов'язань (обов'язків) перед ним, а саме: втрати страхувальником постійного місця роботи, яке він мав на момент укладання цього договору страхування.

Під «втратою постійного місця роботи» сторони домовились розуміти розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: ліквідації, банкрутства, скорочення чисельності або штату працівників роботодавця (пункт 3.1).

Страхувальник має право: на виплату страхового відшкодування при умові надання страховику всіх необхідних документів для визначення причин страхового випадку і розміру страхового відшкодування (пункт 5.1.2).

Страховик зобов'язаний протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з моменту отримання відповідних документів, вказаних в розділі 6 частини 2 договору страхування, що підтверджують настання страхової події, прийняти рішення про страхове відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування та скласти страховий акт. У випадку прийняття рішення страховиком про здійснення страхового відшкодування за договором страхування страхове відшкодування здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту складання страховиком страхового акта (пункт 5.4.3).

У період з 19 до 21 січня 2016 року позивачі сплатили на користь відповідача страхові платежі у розмірі по 400,00 грн кожний відповідно до пункту 5 частини 1 договору страхування.

06 червня 2016 року позивачі були звільнені з роботи в Яготинському відділенні ПАТ КБ «Правекс Банк» у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України: ОСОБА_3 відповідно до наказу від 23 травня 2016 року № 1642-к, ОСОБА_4 - від 23 травня 2016 року № 1644-к, ОСОБА_5 - від 23 травня 2016 року № 1643-к, ОСОБА_6 - від 23 травня 2016 року № 1641-к, ОСОБА_7 - від 23 травня 2016 року № 1640-к.

06 червня 2016 року позивачі надіслали до відповідача письмові повідомлення про настання події, що має ознаки страхової за договорами страхування.

06 липня 2016 року позивачі отримали листи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відмову страхової компанії у визнанні події звільнення позивачів з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з пункту 4.3 частини другої договору добровільного страхування (чинної на час укладання договору), з якою позивачі ознайомилися на веб-сторінці страховика в мережі інтернет (www.arsenal-strahovanie.com) у розділі «Страхування фінансових ризиків», програма «Захист від безробіття», не випливало, що договори страхування фінансових ризиків не діють щодо осіб, які є працівниками банківської сфери. Отже, умова недійсності договору страхування, що укладався з працівниками банківської установи, до частини другої договору добровільного страхування (чинної на час укладання договору) внесена не була, а позивачі дізналися про внесення змін щодо обмеження дії договорів на працівників банківської сфери лише зі змісту листів про відмову страхової компанії у визнанні події страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування. Відповідач надав докази на обґрунтування своїх заперечень, які не підтверджують факт, що на момент укладання позивачами договорів страхування ці договори містили застереження щодо непоширення їх дії на працівників банківської сфери, адже, якби таке застереження дійсно мало місце на час укладання договорів, то позивачам на добровільних засадах не було б сенсу їх укладати та ще й при цьому сплачувати значні суми страхових внесків.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції є необґрунтованими та свідчать про неправильне застосування норм матеріального права, а саме ЦК України, Закону України «Про страхування» та правил страхування, які є локальним нормативно-правовим актом у сфері страхування.

Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

Правила страхування повинні містити: предмет договору страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; страхові ризики; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; порядок укладення договору страхування; права та обов'язки сторін; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про виплату або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів; страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя; страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя; особливі умови.

Суд першої інстанції, правильно встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Так, відповідно до пункту 3.1 частини другої договору добровільного страхування страховим випадком за договорами страхування є понесення збитків страхувальниками під час дії договорів страхування, підтверджених належними документами у зв'язку з будь-яким порушенням іншими особами права та/або законних інтересів страхувальників в частині фінансових (грошових) зобов'язань (обов'язків) перед ним, а саме: втратою страхувальниками постійного місця роботи, яке вони мали на момент укладення цих договорів страхування.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язання провести виплату при настанні страхового випадку.

Суд першої інстанції встановивши, що права та законні інтереси позивачів не були порушені при їх звільненні, оскільки звільнення відбулось з об'єктивних причин (скорочення чисельності та штату роботодавця), позивачам при звільненні були виплачені всі належні їм кошти, норми законодавства України порушені не були, а позивачі не надали доказів того, що ними були понесені будь-які збитки при їх звільненні із займаних посад, не надали розрахунку таких збитків і документів на підтвердження, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

Також, згідно з пунктом 5.2.4 частини другої договорів добровільного страхування страхувальники зобов'язані при укладанні договорів страхування надати інформацію страховикові про всі відомі їм обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (в тому числі на вимогу страховика надати документи та відомості, що стосуються постійного місця роботи страхувальників), і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Відповідно до пункту 5.2.7 частини другої договору добровільного страхування страхувальник зобов'язаний протягом трьох робочих днів письмово повідомляти страховика про отримання від роботодавця письмового повідомлення про можливе звільнення страхувальника з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця.

Відповідно до пункту 5.2.9 частини другої договору добровільного страхування страхувальники зобов'язані при укладенні договорів страхування та протягом 2 (двох) робочих днів з дати виникнення відповідних обставин впродовж строку дії договорів страхування надавати страховику письмову інформацію про всі відомі їм обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику та збільшують ризик настання страхових випадків за договором страхування, та які прямо чи опосередковано можуть бути причинами настання страхових випадків. У разі якщо таке інформування з поважних причин не може бути здійснене страхувальниками, до належного виконання зазначеного обов'язку прирівнюється надання зазначеної інформації близькими родичами страхувальників та/або їх представниками. Поважність причин пропуску строку інформування повинні письмово довести страхувальники або їх правонаступники.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі порушили умови договору страхування і не повідомили страховика про отримання від роботодавця письмового повідомлення про їхнє можливе звільнення з постійного місця роботи за ініціативою роботодавця, що також є підставою для відмови у виплаті їм страхових виплат.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року скасувати.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик