Справа № 127/2-2444/10
Провадження № 2/127/4073/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2018року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Вінницької міської ради про визнання права власності на будинок, -

встановив:

Вінницька міська рада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 без належного дозволу та належно затвердженого проекту на самовільно захопленій земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Вінниці, здійснив самочинно будівництво прибудови розміром 4,0x6,2м з підвалом до власної квартири АДРЕСА_1. Управлінням містобудування і архітектури ОСОБА_2 направлено письмове попередження №Б-1-3359/01-20 від 17.12.2009р. з вимогою в термін до 20.01.2010р. самовільне будівництво ліквідувати, території привести до попереднього стану. Однак вимоги попередження ОСОБА_2 не виконані. Оскільки, відповідачу міською радою земельна ділянка не відводилась, дозвіл на дане будівництво не надавався, то за даним фактом порушення, управлінням містобудування і архітектури Вінницької міської ради 02.02.2010р. складено акт комісійної перевірки, яким з встановлено факт самочинного будівництва. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області ОСОБА_2 притягнуто до адміністративно відповідальності про, що складено постанову про накладення адміністративного стягнення №447-цр від 08.12.2009р. у вигляді штрафу в сумі 170 грн. та протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 97 КУпАП від 04.12.2009р. Просять знести самочинно збудовану прибудову розміром 4,0x6,2м до квартири АДРЕСА_1, та повернути самовільно зайняту земельну ділянку в земельний фонд Вінницької міської ради з приведенням її до первинного стану за рахунок ОСОБА_2.

12.05.2010року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на будинок. Позов мотивовано тим, що позивачам в рівних частках по 1/ 2 кожному належить на праві власності частина будинку АДРЕСА_1. За власні кошти в 2000 році було зведено прибудови до квартири АДРЕСА_1. Прибудова складається з : коридора 1-1 площею 7,4 кв.м, кімнати 1-2 площею 34,3 кв.м, коридора 1-3 площею 3,8 кв.м, кімнати 1-4 площею 10,0 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,1 кв.м. Також було побудовано погріб літ. «П/БЗ». З 2000 року позивачі користуються даними приміщеннями, спору з сусідами з приводу будівництва та користування прибудовою літ. «БЗ» не виникає. Прибудова виконана з дотриманням державних будівельних, санітарно- епідеміологічних та протипожежних норм. Просить визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_6 право власності на самовільно переобладнану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 104, 1 кв.м, житловою площею 85,1 кв.м, яка складається з : коридора 1-1 площею 7,4 кв.м, кімнати 1-2 площею 34,3 кв.м. коридора 1-3 площею 3,8 кв.м, кімнати 1-4 площею 10,0 кв.м, кімнати 1-5 площею 27, 1 кв.м., їдальні 1-6 площею 13,7 кв.м, санвузла 1-7 площею 3,5 кв.м, кухні 1-8 площею 4,3 кв.м, погріба літ. «П/БЗ».

Ухвалою суду від 12.07.2007 року до участі в справі залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - відповідача Вінницької міської ради - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судове засідання представник позивача по первісному позову не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Первісний позов підтримав, просив задовольнити. Зустрічний позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Зустрічний позов підтримали просили задовольнити.

Треті особи та їх представник в судовому засіданні первісний позов підтримали просили задовольнити, зустрічний позов не визнали, заперечували щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову та для відмови в задоволенні первісного позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1 /2 кожному належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, до якої ними здійснено прибудову, яка складається з: коридора 1-1 площею 7,4 кв.м., кімнати 1-2 площею 34,3кв.м., коридора 1-3 площею 3,8кв.м., кімнати 1-4 площею 10 кв.м., кімнати 1-5 площею 27,1 кв.м., їдальні 1-6 площею 13,7 кв.м., санвузла 1-7 площею 3,5кв.м., кухні 1-8 площею 4,3 кв.м., погреба літ. «П/БЗ».

Дана прибудова є самочинно збудованою відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Сторонами не надано суду доказів про розмір та конфігурацію земельної ділянка та про її виділення та закріпленням за домоволодінням АДРЕСА_1.

З викладеного вбачається, що земельна ділянка на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 належить територіальний громаді міста і є комунальною власністю.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися д осуду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особа, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте Вінницька міська рада могла довідатися про порушення свого права з моменту закінчення самочинного будівництва ОСОБА_2 прибудови ще в 2000році, але позов до суду подала в березні 2010 року, тобто після закінчення загальної позовної давності у три роки.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976року №11 «Про судове рішення» з наступними змінами визначено, що суд встановивши наявність пропуску строку для звернення з позовом без поважної причини, у своєму рішенні зазначає про відмову у позові з цієї підстави, крім випадків, коли позов не доведений.

Вінницька міська рада не порушувала питання про поновлення строку позовної давності за власним позовом, не зазначала жодних причин, що доводили б поважність пропуску цього строку. Натомість представник відповідача ОСОБА_7 в своїх запереченнях просить застосувати норми ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову Вінницькій міській раді відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Вінницької міської ради про визнання права власності на будинок підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.05.2000року ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 належить по 1 /3 частки квартири АДРЕСА_1 (Т№1а.с.217).

Відповідно до свідоцтва про одруження 11.07.2000 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на «Мусієнко» (Т№1а.с.223).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_5 розірвала шлюб 11.11.2003року з ОСОБА_10 після розірвання шлюбу прізвище дружини залишилось «Мусієнко» (Т№1а.с.226).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача по первісному позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є співвласниками квартир будинку, зокрема квартири АДРЕСА_1 (№1а.с.230).

Згідно технічного звіту від 26.03.2010року № 35/06-10 обстеження і оцінки технічного стану будівельних конструкцій прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 та погребу, виконаного ТОВ «АСПО -ЛТД» Вінницької обласної асоціації спеціалістів по охороні праці прибудова виконана ОСОБА_2, ОСОБА_6 з дотриманням державних будівельних норм (Т№1а.с.63-81).

Відповідно до висновку ГУ МНС України у Вінницькій області від 08.06.2010 року №01-2/1854 прибудова та погріб АДРЕСА_1 можливі до використання за призначенням (Т№1а.с.86).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_11 від 10.01.2018року, остання не заперечує проти прийняття в експлуатацію прибудови літ. «Б3», погреба «п/Б3» розташованих в АДРЕСА_1 збудованих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (Т№2а.с.37).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, у тому числі власник має право здійснювати у встановленому законом порядку будівництво.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норм ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 виникли неприязні стосунки та виникають постійно конфлікти, в зв'язку з чим останні заперечували щодо самочинно збудованої прибудови «Б3» та погреба «п/Б3» розташованих в АДРЕСА_1 збудованих ОСОБА_2 та ОСОБА_6, однак доказів того, що самочинно збудоване нерухоме майно, якимось чином порушує їх права суду не надано.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В той же час, за приписами ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування житлового будинку і житлового приміщення приватного житлового фонду, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання лише за умови, що такі не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене (переобладнане) нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Проте, за загальним правилом, згідно ч.2 ст. 331 ЦК України, у випадку, якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на таке майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Враховуючи викладене, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2 та ОСОБА_6 обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_2, ОСОБА_6 620,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 256, 257, 261, 267, 316, 317, 319, 331, 376, 383 ЦК України, ст. ст. 42, 152 ЗК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Вінницькій міській раді - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності на самовільно переобладнану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 104,1 кв.м., житловою площею 85,1 кв.м., яка складається з: коридора 1-1 площею 7,4 кв.м., кімнати 1-2 площею 34,3 кв.м., коридора 1-3 площею 3,8 кв.м., кімнати 1-4 площею 10,0 кв.м., кімнати 1-5 площею 27,1 кв.м., їдальні 1-6 площею 13,7 кв.м., санвузла 1-7 площею 3,5 кв.м., кухні 1-8 площею 4,3 кв.м., погріба літ. «П/БЗ».

Стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_2, ОСОБА_6 620,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 18.01.2018року.

Суддя: