Справа № 201/6178/18
Провадження № 2/201/2108/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ ««Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У своєму позові ОСОБА_1 посилалася на те, що 29 січня 2018 року в м. Дніпро на вул. Володарського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ» р/н АЕ 2334 АК під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «РЕНО» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок якої транспортним засобам були спричинені механічні ушкодження. Так як учасники події дійшли згоди щодо обставин скоєння ДТП, а також вини ОСОБА_2, ними було складено спільне повідомлення (європротокол) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції, яке 30 січня 2018 року було надано до страхової компанії. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК/9273517, страховик ПрАТ ««Страхова група «ТАС», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн., франшиза 500,00 грн. 30 січня 2018 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 06 березня 2018 року вказана страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування з причин того, що за наслідками страхового розслідування та транспортно-трасологічного дослідження №ДА/01-08 від 27 лютого 2018 року було встановлено, що викладені обома водіями обставини пригоди суперечать наявним пошкодженням на автомобілях, так як мав місце наїзд саме автомобіля НОМЕР_2 під керуванням позивача на вантажний автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 Приймаючи таке рішення, страховик керувався транспортно-трасеологічним дослідженням №ДА/01-08 від 27 лютого 2018 року, яке було складено судовим експертом ОСОБА_3, свідоцтво судового експерта якого, відповідно до офіційного реєстру атестованих судових експертів, є недійсним. З метою усунення протирічь позивачем було замовлено діючому судовому експерту ОСОБА_4 проведення комплексного дослідження, за результатами якого судовий експерт дійшов до висновку про те, що пошкодження на транспортних засобах, слідова інформація на місці пригоди, механізм ДТП та ін. відповідають обставинам, на які вказують водії у своїх поясненнях. Таким чином ПрАТ «СГ «ТАС» зобовязано було здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 16360,73 грн. Прострочивши виконання грошового зобовязання (здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі), страхова компанія повинна сплатити позивачу пеню на суму заборгованості 16360,73 грн. за період з 07 березня 2018 року по 07 червня 2018 року включно, яка складає 1402,03 грн., нараховані 3% річних 124 грн та інфляційні втрати у розмірі 321,28 грн. При цьому ОСОБА_2, як особа, що є винною у спричинені збитків, повинен компенсувати позивачу франшизу в розмірі 500,00 грн. З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» несплачене страхове відшкодування, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 3% річних, інфляційні втрати у розмірі 18199,04 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн., витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи у сумі 1650, 00 грн. та витрати на проведення експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження у сумі 5934,50 грн. а також стягнути з ОСОБА_2 франшизу у розмірі 500 грн, та стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір.

Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 «СГ «ТАС» надав суду заяву в якій просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_4, на вул. Володарського в м. Дніпро, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності свого маневру та здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_5, який знаходився за ним у нерухомому стані. Своїми діями ОСОБА_2 спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_1, якому належить автомобіль НОМЕР_5

Факт дорожньо-транспортної пригоди та її фактичні обставини підтверджені повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 30 січня 2018 року, яка була складена учасниками ДТП (а.с. 8-9).

Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 813296, власником автомобіля «РЕНО Сандеро ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1 (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована згідно із полісом № АК/9273517, страховик ПрАТ СГ «ТАС» (а.с. 8).

30 січня 2018 року позивач направив на адресу ПрАТ СГ «ТАС» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8-9). Листом від 06 березня 2018 року вказана страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування з причин того, що за наслідками страхового розслідування та транспортно-трасологічного дослідження №ДА/01-08 від 27 лютого 2018 року було встановлено, що викладені обома водіями обставини пригоди суперечать наявним пошкодженням на автомобілях, так як мав місце наїзд саме автомобіля НОМЕР_2 під керуванням позивача на вантажний автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 Приймаючи таке рішення, страховик керувався транспортно-трасеологічним дослідженням №ДА/01-08 від 27 лютого 2018 року, яке було складено судовим експертом ОСОБА_3, свідоцтво судового експерта якого, відповідно до офіційного реєстру атестованих судових експертів, є недійсним. (а.с.10-19).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судову експертизу» лише судові експерти мають право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, суд вважає неналежним доказом по справі висновок №ДА/01-08 від 27 лютого 2018 року.

Відповідно до висновку експертного дослідження №10.4/030-Д від 23 травня 2018, складеного за заявою ОСОБА_1 судовим експертом ОСОБА_4, пошкодження автомобіля НОМЕР_2, в умовах місця пригоди, найбільш за все, утворились під час переміщення автомобіля НОМЕР_3 заднім ходом, коли автомобіль «РЕНО» перебував в нерухомому стані на його смузі руху (а.с. 20-29).

Згідно із висновком автотоварознавчої експертизи по виявленню вартості матеріальної шкоди, вчиненої власнику КТЗ №1504/18/18 від 18 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 з урахуванням зносу становить 16860,73 грн(а.с.40-50)

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до частин другої, п'ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінних складових частин колісного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, складає 16380,73 грн.

Завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, за вирахуванням встановленої договором обовязкового страхування франшизи, тобто з ПрАТ СГ «ТАС» необхідно стягнути 16360,73 грн., та відповідно до положень ст. 526, 530, 611, 625, 988, 992 ЦК України пеню за прострочення виплати страхового відшкодування 1402,03 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн., витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи у сумі 1650, 00 грн. та витрати на проведення експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження у сумі 5934,50 грн.

Крім того, ОСОБА_2, як особа, що є винною у спричинені збитків, повинен компенсувати позивачу франшизу в розмірі 500,00 грн.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова сума грошова сума, в межах якої Страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата грошова сума, яка виплачується Страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється Страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Оскільки зобов'язання ПрАТ СГ «ТАС» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Саме до таких грошових зобовязань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь Страховик зобовязаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Таким чином з відповідача ПрАТ СГ «ТАС» на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України також підлягає стягненню 3% річних у розмірі 124,00 грн. та індекс інфляції у розмірі 312,28 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з ПрАТ СГ «ТАС» судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн, та витрат на проведення досліджень 1650 грн. та 5934,50 грн., то суд, відповідно до ст.ст. 137, 139 ЦПК України приходить до висновку про задоволення таких вимог, оскільки всі витрати підтверджені платіжними дорученнями та квитанціями, наявними в матеріалах справи.

За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріального збитку спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) матеріальну шкоду у розмірі 18199,04 грн. (вісімнадцять тисяч сто девяносто девять грн. 04 коп.), з яких несплачене страхове відшкодування у розмірі 16360,73 грн. (шістнадцять тисяч триста шістдесят грн. 73 коп.), пеня за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 1402,03 грн. (одна тисяча чотириста дві грн. 03 коп.), 3% річних у розмірі 124,00 грн. (сто двадцять чотири грн. 00 коп.), індекс втрати у розмірі 312,28 грн. (триста дванадцять грн. 28 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) судові витрати по справі що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500, 00 грн. (пять тисяч пятсот грн. 00 коп.), витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи 1650, 00 грн. (одна тисяча шістсот пятдесят грн. 00 коп.), витрати на проведення експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження у сумі 5934, 50 грн. (пять тисяч девятсот тридцять чотири грн. 50 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) франшизу у розмірі 500 грн. (пятсот грн.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) сплачений останнім судовий збір у розмірі 693,52 грн. (шістсот девяносто три грн. 20 коп.), а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6) судовий збір у розмірі 11,28 грн. (одинадцять грн. 28 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев