Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд, -

учасники справи:

позивач :ОСОБА_1;

представник позивача : ОСОБА_3;

відповідач: ОСОБА_2;

представник відповідача: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.1985 року Ленінградським РАГС м. Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 17.04.1998 року було придбане нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2

В квартирі зареєстровані та проживають члени сім'ї: повнолітні діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Вказана квартира була придбана за кошти отримані від продажу квартири АДРЕСА_3, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_1, а також за частину коштів які належали подружжю.

В свою чергу квартира АДРЕСА_3 була набута ОСОБА_1 відповідно до договору Міни квартири від 01.11.1994 року. Так, згідно договору ОСОБА_1, якій належала квартира

АДРЕСА_2, здійснила обмін на квартиру АДРЕСА_3.

Квартира АДРЕСА_2, належала ОСОБА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 29.08.1992 року, реєстр № 2с-1367, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 10.12.1992 року № 296/3032.

Згідно договору купівлі продажу нерухомості від 17.04.1998 року квартиру АДРЕСА_3, було відчужено за 8385 грн. Згідно договору купівлі продажу нерухомості від 17.04.1998 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2

Загальна сума доплати склала 9615 грн. де доля кожного з подружжя становила 4807 грн. У зв'язку з чим грошові кошти позивача склали суму 13192 грн., що еквівалентно в праві власності ? частин квартири, а відповідача ? частини квартири, що складає 4808 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідач відмовляється в добровільному порядку здійснити поділ майна, а саме квартири.

31.05.2018 року відповідачем ОСОБА_2 до суду було подано зустрічну позовну заяву , відповідно до якої просив визнати за ним в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, оскільки квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Так, 17.04.1998 року спочатку була придбана квартира АДРЕСА_2, а потім відчужено квартиру АДРЕСА_3. Позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б підтвердили наявність у останньої особистих грошових коштів, що були витрачені на придбання спірного майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача за довіреністю - ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом просили задовольнити в повному обсязі. У задоволені позовних вимог за зустрічним позовом просили відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - ОСОБА_7 проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечили та просили задовольнити зустрічний позов визнавши за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.08.1985 року Ленінградським РАГС м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 21.03.2016 року.

За час перебування у шлюбі, сторонами було придбане нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 17.04.1998 року.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 вказувалося, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_2, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи відповідно до наданого Київським державним нотаріальним архівом Договору дарування квартири від 29.08.1992 року посвідченого державним нотаріусом за реєстровим номером № 2с-1367. Так, згідно договору ОСОБА_8 було подаровано ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2.

Згідно Договору Міни квартири від 01.11.1994 року ОСОБА_1 здійснила обмін квартири АДРЕСА_2, на квартиру АДРЕСА_3. Договір було посвідчено Державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Яцюк Л.В. за реєстровим номером 3с 2169.

17.04.1998 року ОСОБА_1 відчужила квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі продажу нерухомості. Вартість квартири склала 8385 грн.

Згідно договору купівлі продажу нерухомості від 17.04.1998 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року, який діяв на момент придбання спірної квартири - майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є такожречі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і

розпоряджається належним йому роздільним майном.

Оскільки правовідносини виникли на момент дії нового Сімейного кодексу України, суд керується ч.1 п.1,2,3, ст. 57 Сімейного кодексу України відповідно до якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Судом встановлено, що з наданих документів стороною позивача за первісним позовом спірна квартира була придбана за 18000 грн., що не заперечувалося стороною відповідача за первісним позовом під час розгляду справи.

З 18000 грн. особисті кошти ОСОБА_1 склали 8385 грн., які вона отримала від продажу квартири АДРЕСА_3,яка належала їй на праві приватної власності. Загальна сума доплати сторін на придбання спірної квартири становила 9615 грн. де частка кожного складала по 4807 грн. які відповідно до ст. 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, виходячи з розрахунку грошові кошти ОСОБА_1 склали 13192 грн., що еквівалентно в праві власності на ? частини квартири. Грошові кошти ОСОБА_2 склали 4808 грн., що еквівалентно в праві власності на ? частини відповідно.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача за первісним позовом ОСОБА_1 заперечення сторони відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 керуючись законодавством України, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для здійснення заявленого позивачем поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 та за ОСОБА_2 ? частини квартири АДРЕСА_2.

Такий поділ суд визнає правомірним та допустимим.

Оскільки стороною позивача за зустрічним позовом не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, у зв'язку з чим зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, суд визнає необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969 року, ст.ст. 60, 61, 70,71, СК України ст. ст. 368,372,356,358,391 ЦК України , ст. ст. 81,280-283 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ поділ майна подружжя- задовольнити.

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/4 частини квартири № АДРЕСА_2 за ОСОБА_1

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/4 частини квартири № АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3600 грн. витрат пов»язаних зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено до 10 жовтня 2018 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_10 ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_4

Відповідач - ОСОБА_2 НОМЕР_2 АДРЕСА_1, тел. (НОМЕР_3

Суддя: