Справа № 339/97/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/18/18
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Фединяка В.Д., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Болехівського міського суду, ухвалене суддею Сметанюком В.Б. 16 травня 2018 року в м. Болехів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним, повний текст рішення складено 23 травня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги мотивували тим, що після смерті їхньої матері ОСОБА_7 усе належне їй майно, в тому числі земельна ділянка та будинок, що розташований по АДРЕСА_1 успадкували в рівній долі її діти: ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Між спадкоємцями було установлено порядок використання спадкового майна, за яким у будинку проживав ОСОБА_8, інші спадкоємці за законом прийняли спадщину і за взаємною згодою здійснювали грошові та матеріальні внески у підтримання будинку та сільськогосподарську обробку земельної ділянки, відведеної для обслуговування будівлі.

Відповідачі у даному будинку прописані не були, не проживали в ньому, грошової та матеріальної допомоги на утримання будівлі, господарських споруд, обробку земельної ділянки не надавали.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. З часу його смерті всі витрати по утриманню будинку та земельної ділянки здійснювали виключно позивачі. У визначені законом строки вони, як спадкоємці по закону, звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, однак, довідалися, що з відповідною заявою про прийняття спадщини звернулися дружина та дочка померлого - відповідачі по справі. Правовою підставою оформлення спадщини був оскаржуваний заповіт.

Зазначають, що ОСОБА_8 більше 20 останніх років не підтримував фактичних шлюбних відносин з дружиною ОСОБА_3, яка проживала окремо з дочкою ОСОБА_6 по місцю реєстрації.

Саме з часу звернення до нотаріуса Долинського нотаріального округу позивачам стало відомо про існування заповіту ОСОБА_7 від 22.10.1998 року, посвідченого секретарем Міжрічанської сільської ради, згідно з яким усе належне на праві власності майно спадкодавця після її смерті належатиме її сину ОСОБА_8

Вважають, що про даний заповіт не знав і сам спадкоємець.

Зазначають, що ОСОБА_7 бажала, щоб після її смерті даним нерухомим майном опікувалися всі її діти.

На їхню думку підпис на оспорюваному заповіті не належить померлій ОСОБА_7

Просили суд визнати недійсним вищевказаний заповіт.

Рішенням Болехівського міського суду від 07.08.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року рішення Болехівського міського суду від 07.08.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року рішення Болехівського міського суду від 07.08.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Болехівського міського суду від 21.12.2016 року визнано ОСОБА_10 правонаступником після смерті ОСОБА_5 по даній цивільній справі та визнано її позивачем.

Ухвалою Болехівського міського суду від 02.03.2017 року позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду у зв'язку із поданою ОСОБА_10 заявою.

11.05.2017 року позивач ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 від 22.10.1998 року та усунути від права на спадкування всього належного їй майна ОСОБА_8

Рішенням Болехівського міського суду від 16.05.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним відмовлено.

ОСОБА_2 на дане рішення суду подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що 15.05.2018 року в судовому засіданні відбулися судові дебати, після завершення яких суд вийшов до нарадчої кімнати, попередньо визначивши орієнтовний термін оголошення рішення - до години часу цього ж дня. Однак в порушення вимог процесуального закону практично одразу ж секретарем судового засідання учасникам процесу було повідомлено про дату наступного судового засідання 16.05.2018 року. При цьому секретар судового засідання здійснила дані дії після перебування у нарадчій кімнаті, узгоджуючи дату перенесення засідання із суддею. Жодного процесуального рішення про поновлення судового розгляду при цьому не приймалося.

Тому вважає, що при винесенні судового рішення судом було грубо порушено принципи судочинства та норми процесуального законодавства, зокрема, таємниці нарадчої кімнати.

Судове рішення було оголошено в судовому засіданні 16.05.2018 року без поновлення судового розгляду.

На підставі наведеного апелянт просить скасувати рішення Болехівського міського суду від 16.05.2018 року, постановити нове рішення, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 подала відзив на дану апеляційну скаргу. Зазначає, що 15.05.2018 року після завершення судових дебатів по справі головуючий суддя оголосив про вихід до нарадчої кімнати для проголошення рішення. Після оголошення про вихід в нарадчу кімнату суддя повідомив, що проголошення рішення відбудеться 16.05.2018 року о 10 год. 30 хв. та покинув зал засідань. Однак, таке рішення не влаштовувало представника позивача, який висловив своє невдоволення. Коли всі сторони вийшли із залу суду в коридорі представник позивача почав вимагати, щоб йому видали повістку на 16.05.2018 року, яка йому була надана. Вважає, що рішення суду правильне по суті, ухвалене з дотриманням норм матеріального права, та не може бути скасоване з підстав, вказаних апелянтом. Просить рішення суду залишити без змін.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_11 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Апелянт та представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином. Апелянт надіслав на адресу суду письмовий виклад промови в судових дебатах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та представника відповідачів ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Так, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача ОСОБА_7, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на будинок по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 27, 66).

22 жовтня 1998 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла сину ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 24).

Згідно повідомлення Долинської районної державної нотаріальної контори №530/01-16 від 07.11.2014 року спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв тільки її син ОСОБА_8, який фактично вступив в управління спадковим майном, а 02.07.2007 року подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (т. 1, а.с. 80).

Позивач ОСОБА_2 будь-яких дій щодо прийняття спадщини у передбачений законом термін не вчиняв.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть від 25.04.2014 року (т. 1, а.с. 7).

Встановлено також, що ухвалою Болехівського міського суду від 02 грудня 2014 року за клопотанням позивачів у справі було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського наукового-дослідного інституту судових експертиз.

Як вбачається з Висновку судової криміналістичної експертизи почерку і підписів №4798 від 31 березня 2015 року підпис від імені ОСОБА_7, розташований в лінійці після слова «Підпис» двох примірників заповіту ОСОБА_7 від 22 жовтня 1998 року, посвідченого секретарем виконкому Міжрічанської сільської Ради Болехівської міської Ради Івано-Франківської області Л. Павлів, та в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» на арк. 22 під реєстраційним №32 журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Міжрічанської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області на 1996 рік, виконанні не ОСОБА_7, а іншою особою (т. 1, а.с. 193-198).

Враховуючи клопотання відповідача ОСОБА_6, ухвалою Болехівського міського суду від 21 квітня 2015 року у справі було призначено повторну посмертну судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського наукового-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно Повідомлення судових експертів Хмельницького відділення Київського наукового-дослідного інституту судових експертиз №1157/15-26 від 19 травня 2015 року висновок надати неможливо, оскільки вільні зразки підпису ОСОБА_7, що містяться в матеріалах справи у відповідності до вимог «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» та «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз» (наказ Міністерства юстиції України №53/5від 08.10.1998), методики проведення судово-почеркознавчих експертиз «Дослідження почерку і підписів» (р/код 1.1.12, 1.1.13, 1.1.14, 1.1.28 в реєстрі методик проведення експертиз), недостатні для почеркознавчого дослідження (т. 1, а.с. 229-230).

Представником позивача 07.06.2017 року та 03.11.2017 року були заявлені клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: чи виконано підпис в заповіті ОСОБА_7 від 22.10.1998 року, посвідченому секретарем Міжрічанської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області та рукописний підпис в журналі реєстрації заповітів Міжрічанської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області іншою особою - ОСОБА_8? та чи виконано підпис в даному заповіті і в журналі реєстрації заповітів іншою особою навмисно зміненим почерком? (т. 2, а.с. 238-240, т. 3, а.с. 31-33).

15 вересня 2017 року судовим експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Тутецькою Н.В. направлено суду Повідомлення №1.1.-234/17 про неможливість проведення експертизи згідно ухвали суду від 16.06.2017 року за клопотанням представника позивача у зв'язку з ненадходженням матеріалів, необхідних для проведення експертизи, та оплати за її проведення (т. 3, а.с. 17-18), а 20 лютого 2018 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Качмар Т. складено Висновок експерта №6254, з якого вбачається, що встановити ким - ОСОБА_8 чи іншою особою виконані підписи від імені ОСОБА_7 у двох примірниках спірного заповіту ОСОБА_7 від 22 жовтня 1998 року та в журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Міжрічанської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області за 1996 рік не виявилося можливим. Ознак, які б свідчили про навмисну зміну почерку виконавцем цих підписів немає (т. 3, а.с. 46-51).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача стосовно несправжності підпису спадкодавця ОСОБА_7 на заповіті на користь сина ОСОБА_8 не підтвердилися, а встановити такі шляхом призначення експертизи на підставі наданих сторонами матеріалів не вбачається можливим через відсутність вільних зразків підпису померлої на час складання заповіту. Також позивачем не доведено порушення будь-яких його прав внаслідок посвідчення даного заповіту.

У поданій апеляційній скарзі як на підставу скасування рішення суду апелянт посилається на недотримання судом норм процесуального права, зокрема, порушення таємниці нарадчої кімнати та проголошення рішення наступного дня після виходу до нарадчої кімнати без поновлення судового розгляду.

Частиною 1 ст. 244 ЦПК України визначено, що після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення.

Під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті (ст. 245 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 3 даної статті визначено випадки коли порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Зокрема, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, порушення або неправильне застосування норм процесуального права не завжди тягне за собою скасування судових рішень в апеляційному порядку, а тільки в тих випадках, коли воно призвело до неправильного вирішення справи. Апеляційні суди дають оцінку порушенням норм процесуального права окремо у кожному випадку у сукупності з іншими обставинами справи. Тобто такі підстави можуть бути істотними і спричиняти скасування судових рішень в тих випадках, коли суд апеляційної інстанції, виходячи з конкретних обставин справи, прийде до висновку, що саме ці процесуальні порушення вплинули на висновок суду по справі.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» порушення правил про таємницю нарадчої кімнати є порушенням норм процесуального права і може бути підставою для скасування рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, зокрема в разі доведення факту спілкування судді поза межами нарадчої кімнати з учасником процесу чи іншими особами з приводу справи, що розглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2018 року після судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати. Оскаржуване рішення Болехівського міського суду проголошено 16.05.2018 року.

Разом з тим, доказів порушення таємниці нарадчої кімнати апелянтом суду не переставлено.

Виходячи з вичерпності переліку законодавчо визначених підстав обов'язкового скасування судового рішення суду першої інстанції у випадку порушення норм процесуального права, зазначені апелянтом обставини до таких не відносяться.

Перевіряючи правильність застосування судом норм матеріального права при розгляді даної справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що оскільки ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадкування належного їй майна здійснюється за правилами ЦК УРСР 1963 року.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом ст.ст. 548-549 вказаного Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, такі дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними (ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року).

Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), вважається таким, що відмовився від спадщини.

Статтею 528 ЦК УРСР 1963 року передбачено підстави усунення від спадщини. Зокрема, не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя, а також не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.

Виходячи з аналізу наведених норм та матеріалів справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваним заповітом не порушено права та інтереси позивача, оскільки він у визначений законом строк не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, а також не звертався до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

Проведені експертні дослідження підпису на оскаржуваному заповіті містять суперечливі дані щодо його виконання спадкодавцем, а клопотання про призначення комісійної експертизи сторонами не заявлялося.

Що стосується вимоги позивача про усунення від права на спадкування всього належного ОСОБА_7 майна її сина ОСОБА_8 з підстав умисного перешкоджання спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і сприяння даними діями виникненню у нього права на спадкування (ч. 2 ст. 1224 ЦК України), то слід зазначити, що такі не передбачені як підстава усунення від спадкування чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року.

Таким чином, з апеляційної скарги не вбачається, а судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б давали можливість прийти до висновку, що вказані апелянтом процесуальні порушення вплинули на законність рішення суду і за дотримання даних процесуальних норм рішення суду було б іншим.

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Болехівського міського суду від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Фединяк В.Д.

Ясеновенко Л.В.