Справа № 214/3265/18
2/214/2069/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретарі судового засідання Петренко К.І., Бєлікова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/3265/18
за позовною заявою ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саксаганський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області,
про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження,-
Представники сторін:
від позивача ОСОБА_3,
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4
представника позивача ОСОБА_3
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 24.05.2018 року, в якій просила суд: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народилася в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області; внести зміни до актового запису №1113 про народження ОСОБА_5, складеного 10.10.2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, а саме: виключити відомості про батька «Криштоп Олег Степанович», зазначивши батьком дитини «ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України».
Предявлені вимоги мотивовано тим, що з 2002 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 в фактичних шлюбних відносинах. Вони проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу, мали близькі стосунки. У вересні 2007 року вона народила доньку ОСОБА_5. Батьком дитини ОСОБА_2 себе не визнавав, однак весь час приймав участь у її вихованні, матеріальному забезпеченні. Оскільки в шлюбі вони не перебували, а спільно подавати заяву ОСОБА_2 не хотів, відомості про батька дитини було внесено до актового запису на підставі її заяви в порядку ч.1 ст.135 ЦПК України. З 2017 року стосунки між нею та ОСОБА_2 припинилися, з того часу вони проживають окремо, та участь у вихованні доньки, наданні матеріальної допомоги на її утримання він припинив. З огляду на те, що від проведення генетичної експертизи ОСОБА_2 на встановлення кровного споріднення його з ОСОБА_6 ухиляється, тому з метою визнання його батьком дитини позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
В ході розгляду справи представником позивача заявлялись клопотання про виклик свідків, витребування доказів, які ухвалами суду від 21.09.2018 року задоволено.
Ухвалою суду від 21.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 предявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач суду пояснила, що з 2002 року до вересня 2017 року вона разом з ОСОБА_2 перебували в фактичних шлюбних стосунках, проживали разом однією сімєю. Від нього вона народила доньку ОСОБА_6, однак відомості про батька в свідоцтві про народження зазначено в порядку ст.135 СК України. На даний час вони з ОСОБА_2 разом не мешкають, стосунків не підтримують, у нього є інша сімя, інтересу до дитини він не проявляє та матеріальної допомоги на утримання не надає.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву він не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Згідно приписів ст.ст.130, 131 ЦПК України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, однак була направлена за його зареєстрованим місцем проживання, вважається, що повістка вручена належним чином.
Оскільки неодноразово направлені судом на адресу відповідача повістки з незалежних від суду причин не вручені йому та повернуті з відміткою «За закінченням терміну зберігання», повістки вважаються такими, що вручені ОСОБА_2 належним чином.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_7 проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… учасник справи зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.»

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, яка стосується захисту інтересів малолітньої дитини, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неодноразові неявки до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача та її представника проти заочного розгляду справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома з 2002 року, мешкала раніше з нею по сусідству в одному будинку. Підтвердила, що на той час ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 однією сімєю, а в 2007 році у них народилася донька Ліза. ОСОБА_2 постійно був з дитиною, грався з нею не подвірї, проводив вільний час. Їх сімя жила в мирі та злагоді, вона ніколи не чула, аби вони сварилися. Їй достеменно відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої стосунки не оформляли та проживали в цивільному шлюбі, однак мали намір офіційно укласти шлюб, проте щось цьому завадило. В її присутності малолітня Ліза постійно називала ОСОБА_2 своїм батьком, відносини між ними були як між батьком та донькою.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_1 є її сусідкою. З 2002 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сімєю в квартирі, розташованій з її квартирою поряд. В 2007 році у них народилася донька Ліза. ОСОБА_2 був дуже радий народженню дитини в їх сімї. Його дитина завжди називала батьком, що вона чула неодноразово, а ОСОБА_2 ставився до дитини як своєї доньки.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши покази свідків, пояснення позивача та її представника, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

17.09.2007 року ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-КИ №146365, виданим 10.10.2007 року Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

ОСОБА_10 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №7 від 29.01.2013 року (а.с.6) слідує, що матірю дитини дійсно є ОСОБА_1, в той час як відомості про батька «Криштоп Олег Степанович» зазначено відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

В ході судового розгляду доведеним є факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в фактичних шлюбних стосунках з 2002 року до 2017 року, проживання їх однією сімю без офіційної реєстрації між ними шлюбу. В цей період 17.09.2007 року у них народилася донька ОСОБА_5.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кожна окремо, підтвердили, що стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були як між рідними батьком та донькою, називали вони один одного відповідно так. Факт того, що вказані особи дійсно є рідними очевидним є також з наданих позивачем фотознімків, на яких зафіксовані моменти спільного відпочинку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 разом на курорті в Буковелі, відвідування святкових вечорів дитини в дитячому садку, а також день виписки ОСОБА_1 з полового будинку з донькою, коли їх зустрічав ОСОБА_2 (а.с.40-42).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що після припинення між нею та ОСОБА_2 стосунків, останній припинив приймати участь у вихованні дитини, матеріальному забезпеченні, не визнаючи факт його батьківства.

Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України, адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обовязків батька, визначених українським законодавством. За загальним правилом, у випадку, коли мати і батько перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, презюмується, що дитина походить від подружжя. У випадку, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч.2 ст.125 СК України походження дитини від батька визначається або за спільною заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України , суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, встановленим ч.1 ст.58 Конституції України, норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм ч.2 ст.128 СК України на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням вимог закону. До цього також зводяться правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15 та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами щодо встановлення батьківства виникли відносно ОСОБА_5, яка народилася 17.09.2007 року, тому в даному випадку при вирішенні спору застосуванню судом підлягають відповідні правові норми СК України, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності, що достовірно підтверджують визнання батьківства саме за ОСОБА_2

Згідно зі ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення ст.121 СК України, звичайно ж, стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов'язків матері, батька і дитини (дітей).

Розділом ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України передбачений порядок визначення походження дитини, який можливо розподілити на визначення походження дитини, яка зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Як слідує зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Хоча судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені та можливість їх призначення є виключеною з огляду на неодноразові неявки відповідача до суду, в той час як сам по собі висновок експертизи з питання походження дитини є одним з доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, проте походження дитини від ОСОБА_2, на переконання суду, є встановленим з підтвердженням належними і допустимими доказами, зокрема: тривале сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини, прийняття участі у її вихованні, оздоровленні, привселюдне визнання ОСОБА_2 малолітньої ОСОБА_5 своєю донькою, а дитиною його рідним батьком, що підтвердили допитані судом свідки. Крім того, поведінка відповідача під час вагітності ОСОБА_1 та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, зустріч в пологовому будинку), підтверджені як показами свідків, так і фотознімками є прямим свідченням того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц.

За даних обставин суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Щодо позовних вимог про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд виходить з наступного.

Статтею 145 СК України визначено, що прізвище дитини визнається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Як передбачено ч.5 ст.148 СК України у разі заперечення одним з батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обовязків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Як зазначила позивач у позові, реєстрація народження дитини відбулась за її заявою як матері дитини ОСОБА_5, поданою до органу державної реєстрації актів цивільного стану в порядку ч.1 ст.135 СК України, оскільки на момент народження дитини вона не перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, а подавати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини як в момент реєстрації народження дитини, так і після цього він не бажав.

Оскільки мова йде про визнання батьком дитини ОСОБА_2 і суд вбачає підстави для цього, слушним буде та відповідатиме інтересам дитини, на думку суду та з огляду на заявлення відповідних вимог матірю дитини ОСОБА_1, внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_5 із зазначенням у відомостях про батька «ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України», із виключенням відомостей про батька «Криштоп Олег Степанович». У звязку з цим позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити.

З огляду на відсутність клопотання позивача про зміну прізвища, імені, дати й місця народження дитини, а також враховуючи, що природне право людини точно знати дату та місце свого народження не повинно порушуватися без ґрунтовних підстав, тому відомості в актовому записі в цій частині підлягають залишенню без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, у звязку з чим понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с.1) підлягають компенсації шляхом їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саксаганський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народилася в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Внести зміни до актового запису №1113 про народження ОСОБА_5, складеного 10.10.2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, а саме: виключити відомості про батька «Криштоп Олег Степанович», зазначивши батьком дитини «ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України». Інші відомості в актовому записі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат, а копію рішення суду направити до Саксаганського районного у м. Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області для внесення змін до актового запису про народження дитини з видачею нового Свідоцтва про народження та анулюванням попереднього.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня складання повного рішення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня складання повного рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складання повного рішення

Відомості про сторін:

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Саксаганський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, , юридична адреса: вул. Тесленка 21-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повне заочне рішення суду складено 23.10.2018 року.

Головуючий суддя Євтушенко О.І.