ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/407/18

Головуючий у першій інстанції - Сташків В. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/229/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - смт Ріпки,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 03.09.2018,

У С Т А Н О В И В:

10.04.2018 ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.08.2010 з ОСОБА_3 стягуються аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 250,00 грн щомісячно, починаючи з 27.07.2010 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що на даний час необхідно змінити спосіб стягнення аліментів на підставі ч.3 ст.181 СК, оскільки вона не працює, дитина навчається у школі, відвідує гуртки з танців та англійської мови, що потребує значних матеріальних затрат. Також зазначила, що присудження аліментів у твердій грошовій сумі призводить до необхідності неодноразового звернення з позовами про збільшення розміру аліментів. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного та духовного розвитку і батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, тому просила змінити спосіб стягуваних аліментів шляхом стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, розмір яких не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2018 року позов задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.10.2010, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання вказаним рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в такій редакції «змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.10.2010 (справа №2-486/2010) та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2018 року (дня пред'явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття». Апелянт не згодна з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів та періоду їх стягнення, вважаючи рішення в цій частині таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів, оскільки він вказав в судовому засіданні, що має неофіційні заробітки. На думку позивача, аліменти в розмірі 1/5 частини доходів відповідача не в змозі забезпечити рівень життя дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Судом не враховано і її матеріальне становище, а саме те, що вона є безробітною і не має доходів. Позивач також вважає, що новий розмір аліментів повинен стягуватися від дня подання нею цього позову відповідно до ч.1 ст. 191 СК України.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 250,00 грн, починаючи з 27 липня 2010 року до повноліття дитини.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів, що вже визначений рішенням суду, з врахуванням матеріальне становище сторін, наявність на їх утримання інших осіб, дійшов висновку про необхідність визначення нового розміру аліментів - 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, визначивши початок їх стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачаться, що вона не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині визначеного судом нового розміру аліментів та періоду їх стягнення, вважаючи що розмір аліментів повинен становити 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, і стягуватися аліменти в новому розмірі повинні з дати подання позову, а не з дня набрання рішенням суду законної сили.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з врахуванням наступного.

Згідно з частиною другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, суд першої інстанції, зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів - 1/5 частину всіх видів доходів відповідача.

Аргумент апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не врахував її матеріальний стан, що вона не має доходу, порушив вимоги ч.5 ст.183 СК України, колегія суддів відхиляє.

Аналіз змісту оскарженого рішення суду першої інстанції свідчить, що суд при частковому задоволенні позову надав оцінку цим обставинам, врахувавши також матеріальний стан відповідача, перебування його у шлюбі, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, 2012 року народження, відсутність зареєстрованого за відповідачем нерухомого майна.

Відсутність у позивача доходів та її перебування на утриманні близьких родичів (матері та бабусі) з огляду на положення ст.182 СК України не може бути самостійною підставою для збільшення розміру аліментів з 1/5 до 1/4 частки. Крім того згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Посилання апелянта на те, що розмір аліментів відповідно до ч.5 ст. 183 СК України на одну дитину визначено у розмірі 1/4 частки від заробітку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена норма визначає розмір аліментів при зверненні із заявою про видачу судового наказу, проте позивачем подано позов, а тому дана норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що на порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України позивач не довела належними та допустимими доказами наявність у відповідача ОСОБА_3 фінансової можливості сплачувати аліменти у заявленому нею у позові розмірі.

Твердження ОСОБА_2 про те, що аліменти повинні стягуватися від дня подання нею позову про зміну способу їх стягнення, також не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти в даному випадку повинні стягуватися від дня набрання чинності рішенням суду про зміну свободу їх стягнення, враховуючи, що аліменти вже присуджені, і змінився лише спосіб їх стягнення, а тому положення ст.191 СК України не можуть бути застосовані.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 30.10.2018.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко.