Справа № 580/1497/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В., позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини мотивуючи свої вимоги тим, що 27 червня 2013 р. його бабою - ОСОБА_3 був складений заповіт, згідно якого вона заповідала йому все своє майно, що буде належати їй на день смерті. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріально округу Сумської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1482. 11 грудня 2014р. його баба - ОСОБА_3 померла, про що Лебединським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було видано свідоцтво про смерть серія І-БП №308157 від 20 червня 2018р. (актовий запис №6). Після смерті баби ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Лесі України, 6 в м. Лебедині Сумської області (набутого у власність згідно договору дарування від 22 серпня 2001р.); земельна ділянка площею 3,05 га, що знаходиться на території Межиріцької сільської ради Лебединського р-ну Сумської області (Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 №582622, виданий Межиріцькою сільською радою Лебединського району Сумської області 29 грудня 2002р), прийнята у спадщину бабою після смерті її чоловіка ОСОБА_5 шляхом спільного проживання; (Державний акт на право приватної власності на землю, земельна ділянка площею 1,51 га, розміщена на території Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області серія PI №596122, виданий Межиріцькою сільською радою Лебединського району Сумської області 29 грудня 2002р), прийнята у спадщину бабусею після смерті її чоловіка ОСОБА_5 шляхом спільного проживання. Він, як онук померлої ОСОБА_3, має право на спадкування за заповітам. 20 лютого 2015 року за місцем проживання та смерті ОСОБА_3 він подав до нотаріуса м.Севастополя ОСОБА_6А заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в реєстрі за №1-136. Звернувшись до приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріально округу Сумської області ОСОБА_4 для оформлення свідоцтва про спадщину на спадкове майно, що залишилася після смерті бабусі ОСОБА_3, він отримав відмову (Розяснення щодо відмови у вчиненні нотарільної дії від 27 червня 2018р. вих.№2071/02-14), мотивовану тим, що статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб регулюється нормами Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014р. №1207- VII (надалі - Закону). Згідно ст. 3 Закону тимчасово окупованою територією визначається в т.ч. і сухопутна територія Автономної ОСОБА_7 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Ст.9 Закону встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. А тому йому необхідно звернутися із заявою до районного суду про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Він вважає, що існують поважні причини, з яких він пропустив строк для подачі заяви до приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріально округу Сумської області ОСОБА_4 та має бути визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті бабусі ОСОБА_3, виходячи з наступного: 20 лютого 2015р. (з дотриманням шестимісячного строку) він, за місцем останнього місця проживання та смерті баби (м.Севастополь) подав заяву до нотаріуса м.Севастополя ОСОБА_8 про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті баби ОСОБА_3, про недійсність такої заяви, поданої нотаріусу м.Севастополя ОСОБА_8, дізнався лише 27 червня 2018 р., коли прибув до приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріально округу Сумської області ОСОБА_4 для оформлення свідоцтва про спадщину на спадкове майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_3. За життя бабуся ОСОБА_3 часто хворіла і для її лікування він витрачав значні кошти, в т.ч. змушений був брати їх в борг у своїх рідних та знайомих, у звязку з чим в бракувало грошових коштів для оформлення спадщини відразу після смерті бабусі. На час смерті бабусі він постійно проживав з нею і не відмовлявся від спадщини шляхом подачі відповідної заяви, а навпаки подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса м.Севастополя ОСОБА_8

Згідно положень ст.1223 Цивільного кодексу України першочергове право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. І лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Враховуючи складення бабою заповіту від 27 червня 2013р. згідно якого все своє майно вона заповідала лише йому, подання заяви 20 лютого 2015р. до нотаріуса м.Севастополя ОСОБА_8 про прийняття спадщини після смерті бабусі, він вважав, що виконав всі вимоги законодавства щодо вчинення дій, що свідчать про прийняття спадщини і в установлені строки. Він є студентом Морського факультету очної форми навчання Філії ФГБОУ ВО «Державний морський університет імені адмірала ОСОБА_9» в м.Севастополі. У звяку з чим у нього була відсутня можливість приїхати до м.Лебедина Сумської області в шестимісячний строк з дня смерті бабусі та подати іншу заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після її смерті. Він провів поховання ОСОБА_3 за власний рахунок. Вважає, що у нього були поважні причини, зазначені вище, з яких він пропустив строк, визначений ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, а тому має бути визначений додатковий строк для- подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, яка померла 11 грудня 2014р.

У судовому засіданні позивач ствердив свої вимоги у повному обсязі та пояснив, що він проживав разом з ОСОБА_3 у м. Севастополі, приймав участь у її утриманні та доглядав за нею. Коли вона померла здійснив поховання у м. Севастополі за свій рахунок. Він навчається з 2012 року у м. Севастополі і мав труднощі у звязку з тим, що це є окупована територія, у приїзді до м. Лебедина. Коли приїхав у червні 2018 року, від нотаріуса дізнався, що заява про прийняття спадщини, яку він склав у м. Севастополі є недійсною і відразу після цього звернувся до суду з позовом. З 2013 року він з м. Севастополя до м. Лебедина не приїжджав.

Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання не зявилась, надіслала відзив на позовну заяву (а.с. 24-28) у якому заперечила позовні вимоги у повному обсязі та попросила справу розглядати без її участі.

ОСОБА_2 обгрунтувала свої заперечення наступним: 20.02.2015р. позивач за місцем свого останнього проживання та смерті бабусі ОСОБА_3 (м. Севастополь) подав заяву до нотаріуса м. Севастополя ОСОБА_8 про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті баби. При цьому позивач зазначає, що про недійсність такої заяви, він дізнався лише 27.06.2018 року, коли прибув до нотаріуса ОСОБА_4 для оформлення свідоцтва про спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. Натомість відповідно до роз'яснення щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2018 р. на адресу приватного нотаріуса ОСОБА_4 28.04.2015 р. за вихідним 152/02-14 від імені позивача надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, справжність підпису на якій було засвідчено 20.02.2015р. нотаріусом м. Севастополь, яка відповідно до д.З ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсною і не створює правових наслідків у звязку з чим була залишена нотаріусом без розгляду та позивачем був пропущений шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця згідно ст.ст. 1268-1270 ЦК України та нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви від позивача про прийняття спадщини. До матеріалів справи не додано нотаріальної відмови у видачі свідоцтва, оскільки така відмова нотаріуса відсутня. Відсутність відмови нотаріуса виключає право (компетенцію) суду вирішити даний спір, оскільки його вирішення до моменту відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщино) віднесено до компетенції нотаріуса.

Також з матеріалів вбачається, що за заявою позивача спадкова справа не відкривалась, така справа була відкрита за заявою інших спадкоємців за законом. Позивач у своєму позові зазначає, що за життя баби витрачав значні кошти на її лікування в т.ч. змушений був брати у борг у своїх рідних та знайомих, у звязку з чим у нього бракувало грошових коштів для оформлення спадщини відразу після смерті бабусі. На підтвердження вказаних обставин позивач не надав жодного доказу: медичної документації, документів, що підтверджують, що саме позивач витрачав кошти на лікування бабусі та що брав кошти в борг для цього, а також документи, що підтверджують які доходи за життя отримувала баба та позивач - будучи студентом, який відповідно до довідки з навчального закладу від 16.04.2018р., навчається на тимчасово окупованій території в м. Севастополі з 01.09.2012 р. по 01.08.2019 р. за власні кошти та стипендію не отримує, мешкає не за місцем реєстрації. Позивач стверджує, що на час смерті бабусі він постійно проживав з нею, але доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, натомість, згідно заяви позивача до нотаріуса від 22.02.2015 р. та будинкової книги ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно по день її смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім, того, позивач зазначає, що подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса в м. Севастополі, що не відповідає дійсності, адже вказана заява була складана та направлена нотаріусу Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_4, яку він отримав 28.04.2015 р., а нотаріусом м. Севастопіль був лише засвідчений підпис позивача та з підстав зазначених вище була залишена нотаріусом без розгляду. Крім того, позивач зазначає, що є студентом Морського факультету очної форми навчання Філії ФГБОУ ВО «Державний морський університет імені адмірала ОСОБА_9» в м.Севастополь, де навчається з 01.09.2012р. по 01.08.2019 р. у звязку з чим, як стверджує позивач, у нього була відсутня можливість приїхати в м. Лебедин в шестимісячний строк з дня смерті бабусі та подати іншу заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. При цьому під час навчання, у вказаному закладі позивач у червні 2013 р. приїздив в м. Лебедин та разом з бабусею 27.06.2013 р. оформляв у нотаріуса заповіт на себе. Крім того, з позовної заяви та свідоцтва про смерть спадкодавця вбачається, що спадкоємиць помер в м. Севастополь АРК. Місцем відкриття спадщини є м. Севастополь АРК. Вона проживає на території м. Суми, за таких обставин вказана справа не підсудна Лебединському районному суду Сумської області.

Під час судового розгляду були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

11 грудня 2014р. померла ОСОБА_3 що стверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. 8) виданим Лебединським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області серія І-БП №308157 від 20 червня 2018р. актовий запис №6. Місцем смерті зазначено м. Севастополь.

За життя ОСОБА_3 27 червня 2013 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріально округу Сумської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №1482 (а.с.7), яким все своє майно, що буде належати їй на день її смерті заповіла позивачу ОСОБА_10

27 червня 2018 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_4 було надане розяснення щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с.18,57), яке мотивоване тим, що 28 квітня 2015 року за вхідним № 152/02-14 на адресу приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального окуругу Сумської області ОСОБА_4, від імені ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, справжність підпису на якій було засвідчено 20.02. 2015 року за реєстровим № 1 136 нотаріусом міста Севастополя ОСОБА_11, відповідно до Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-УП. П. 3, ст. 9, цього Закону визначено: будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У звязку з вищевикладеним, заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, справжність підпису на якій було засвідчено 20.02.2015 року за реєстровим № 1 - 136 нотаріусом міста Севастополя ОСОБА_11, нотаріусом була залишина без розгляду, у звязку з чим ОСОБА_1 був пропущений шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця згідно ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України. У прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріусом було відмовлено та рекомендовано звернутись із заявою до районного суду про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Виходячи з вказаної заяви суд знаходить наявність спору, що виникає з спадкових правовідносин, щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а посилання відповідачки на відсутність вказаного спору необґрунтованими.

Крім того, суд знаходить необґрунтованими посилання відповідачки, щодо порушення підсудності при відкритті провадження у справі, оскільки вона проживає у м. Суми виходячи з наступного: 9 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_4 з заявою (а.с.46) про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 На підставі зазначеної заяви була відкрита спадкова справа. Крім тог,о усе спадкове майно знаходиться у м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області. Ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Ст. 9-1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. За таких обставин місцем відкриття спадщини є місце подання заяви ОСОБА_2, тобто м. Лебедин Сумської області. Крім того ухавала від 16 липня 2018 року про відкриття провадження у справі, у якій було розяснення право оскарження, щодо порушення правил підсудності була отримана відповідачкою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.22), але не оскаржена у апеляційному порядку.

Також суд знаходить безпідставними заперечення відповідачки на те, що ОСОБА_1 не звертався у встановленому законом порядку до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і належної відмови не отримав, оскільки з вищезазначеного розяснення щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріус не прийняв заяву від ОСОБА_12 у звязку з пропуском строку звернення з такою заявою та розяснив право на звернення до суду. А відмова у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом унеможливила б подальше звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. А оскільки ОСОБА_1 не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в останнього відсутні підстави для звернення з позовом про оскарження нотаріальних дій.

З показів свідків ОСОБА_12, допитаного у судовому засіданні встановлено, що він є батьком позивача ОСОБА_1, його син навчається у учбовому закладі у м. Севастополь, останній раз він приїжджав у м. Лебедин у 2013 році. У м. Севастополі він жив разом з ОСОБА_3, за життя доглядав за нею та займався її похованням, на що він позичав кошти. З того часу у нього було скрутне матеріальне становище тому віні не приїжджав до м. Лебедина. З 2013 року був у м. Севастополі.

З показів свідка ОСОБА_13, допитаного у судовому засіданні встановлено, що він знає ОСОБА_1 давно. Коли померла ОСОБА_3 він позичав кошти ОСОБА_12 для здійснення поховання.

Факт того, що ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_3 у м. Севастополі доводиться договором про надання ритуальних послуг від 11 грудня 2014 року укладеним з ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_3 (а.с.13), Договором заказом №5750 від 12 грудня 2014 року (а.с.14), квитанціями про сплату коштів (а.с.15-16).

За таких обставин, суд доходить висновку, що факт проживання ОСОБА_1 у м. Севастополі на момент смерті разом з ОСОБА_3 та участь у її похованні є доведеним належними і допустимими доказами.

Сам по собі факт реєстрації ОСОБА_3 у м. Лебедині Сумської області не може бути прийнятий судом як факт який стверджує фактичне проживання по цій адресі, оскільки остання померла у м. Севастополі та доказів того, що вона постійно проживала по зареєстрованому місцю проживання відповідачами надано не було.

Крім того, суд знаходить доведеним факт того, що ОСОБА_1 постійно проживав у звязку з навчанням у м. Севастополі з 2012 року і до червня 2018 року.

З 20 лютого 2014 року та дотепер ОСОБА_7 Крим є тимчасово окупованою територією згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріальної контори, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При виходить з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 просить надати йому тримісячний строк, що не виходить за межі статті 1270 ЦК України.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Встановлені судом обставини щодо пропуску строку ОСОБА_1 для прийняття спадщини свідчать про поважність причин такого пропуску, а саме труднощами повязаними з приїздом до м. Лебедина Сумської області з окупованої території України, а також наявністю фінансових ускладнень повязаних з участю в утриманні і похованні спадкодавиці ОСОБА_3

Стаття 1 ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначено, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Позивач ОСОБА_1 повязаний зі спадкодавицею родинними звязками та складеним останньою заповітом на його користь. Усі права та обов'язки, що належали ОСОБА_3 як спадкодавиці на момент відкриття спадщини, в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є.

Пропуск строку на прийняття спадщини, хоча і є значним, пропущено позивачем з поважних причин.

Зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. І таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки як принципу законності, так і принципу справедливості.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1216, 1220, 1221-1223, 1261, ч.3 1272 ЦК України, ст. ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 11 грудня 2014 року ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 19 жовтня 2018 року.

Суддя Бакланов Р. В.