№ 207/1613/16-ц
№ 2/207/6/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.,

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Кам'янська міська рада про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування державного акту на право приватної власності на землю.

ВСТАНОВИВ:

09.06.2016 року позивачі звернулись до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 Анатолійовичапро визнання рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/У в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, провулок 5-й Жовтневий №8 та видачі йому державного акту на право власності на землю недійсним та визнання Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, 5-й провулок Жовтневий б. 8, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12.12.2009 року - недійсним та скасування реєстрації права власності за ОСОБА_3, мотивуючи тим, що у 2008 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, виданого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 та визнання за ними права власності за кожним на 1/3 частину будинку, №8 по 5-му Жовтневому провулку у м. Дніпродзержинську.

Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2010 року позовні вимоги до ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, видане Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку 8 по 5 Жовтневому провулку у м. Дніпродзержинську в порядку спадкування за законом після смерті , ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3, знаючи про існування ухвали про накладання арешту на будинок, самостійно, без дозволу позивачів, у 2009 році звертається до Дніпродзержинської міської ради з заявою про надання земельної ділянки у приватну власність за адресою: м.Дніпродзержинськ пров. 5-й Жовтневий 8 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), надавши Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, яке підтверджувало його право власності на весь спадковий будинок.

Згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/у ОСОБА_3 була надана земельна ділянка у приватну власність за адресою: м.Дніпродзержинськ пров. 5-й Жовтневий 8 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №51 від 12.12.2009 року .

Позивачі вважають, що рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/У в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0715га за адресою: м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, провулок 5-й Жовтневий,8 та видачі йому державного акту на право власності на землю не відповідає закону і порушує їх права, тому вони вимушені були звернутися до суду і просять суд визнати незаконними та скасувати: рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/У в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, провулок 5-й Жовтневий 8 та видачі йому державного акту на право власності на землю та визнання Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області 5-й провулок Жовтневий б. 8, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12.12.2009 року.

В судовому засіданні позивачі та їх представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, зазначили, що протиправність дій відповідача полягає в тому, що при приватизації ОСОБА_3 не повідомив Дніпродзержинську міську раду про спадкоємців ОСОБА_1, ОСОБА_2 Без скасування рішення міської ради та державного акту позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, які відповідають їх частці майна у спільній частковій власності .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не визнали позовні вимоги, посилаючись на те, що земельна ділянка не перебувала у приватній власності та до складу спадщини не входить право користування земельною ділянкою, оскільки земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Оскільки на момент приватизації земельної ділянкистаном на 2009 рік позивачі не були власником майна та не подавали заяв до Дніпродзержинської міської ради з приводу передачі у власність земельної ділянки, їх права та інтереси оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради не порушені. Відповідач та його представник вважають, що з наданих суду доказів вбачається, що права позивачів відповідачем не порушено, тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, видане Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3. Визнано за кожним позивачем право власності на 1/3 частину будинку 8 по 5 Жовтневому провулку у м. Дніпродзержинську в порядку спадкування за законом після смерті , ОСОБА_4.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 вважають, що саме із дати прийняття судового рішення у справі про право на спадщину за законом, тобто з 22.02.2010 р., у позивачів почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій до ОСОБА_3. Тому позивачі пропустили без поважних причин строк звернення до суду з позовом про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, оскільки ще при зверненні до суду з позивом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадковий будинок, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відомо про те, що відповідач, а саме ОСОБА_3, приватизує земельну ділянку по 5-му Жовтневому провулку, 8 у м.Дніпродзержинську.

Відповідач та його представник також вважають, що позов заявлено не до відповідного відповідача, так як після винесення рішення на користь позивачів, відповідач не зможе виконати це рішення.

Третя особа ОСОБА_7 вважає, що немає правових підстав для визнання приватизації земельної ділянки недійсною.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2008 році позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, виданого Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 та визнання за нами права власності за кожним на 1/3 частину будинку №8 по 5-му Жовтневому провулку у м. Дніпродзержинську.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2010 року позовні вимоги до ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, видане Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3. Визнано за нами, ОСОБА_1, ОСОБА_2, за кожним право власності на 1/3 частину будинку №8 по 5 Жовтневому провулку у м. Дніпродзержинську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4. Спірний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0715 га.

Ще до ухвалення рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2010 року відповідач у 2009 році звернувся до Дніпродзержинської міської ради з заявою про надання земельної ділянки у приватну власність за адресою: м. Дніпродзержинськ, пров. 5- й Жовтневий 8 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), надавши Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, яке підтверджувало його право власності на весь спадковий будинок.

Відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/у відповідачу ОСОБА_3 була надана земельна ділянка у приватну власність за адресою: м. Дніпродзержинськ пров. 5-й Жовтневий №8 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12.12.2009 року.

На момент отримання відповідачем Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, яке підтверджувало його право власності на весь спадковий будинок, земельна ділянка у приватній власності не знаходилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 83, п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності перебувають у комунальній власності, та є власністю відповідної територіальної громади.

Згідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст у тому числі, належить розпорядження землями територіальних громад.

У відповідності до ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно компетенцією селищних та міських рад є врегулювання земельних правовідносин, зокрема, до яких відноситься надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/у ОСОБА_3 була надана земельна ділянка у приватну власність за адресою: м. Дніпродзержинськ пров. 5-й Жовтневий №8 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

З державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12.12.2009 року вбачається, що відповідач є власником зазначеної земельної ділянки.

Згідно до ч. 2, ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, ствердження позивачівпро те, що рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/у«Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку» є незаконним, оскільки, видано без дозволу позивачів на те, при тому що відповідач у 2009 році звертається до Дніпродзержинської міської ради з заявою про надання земельної ділянки у приватну власність за адресою: м. Дніпродзержинськ пров. 5- й Жовтневий, №8 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), надавши Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, яке підтверджувало його право власності на весь спадковий будинок, не є підставою для скасування цього рішення, оскільки позивачами не доведено, які саме їх права чи законні інтереси при цьому порушено.

Позивачами також не доведено та не підтверджено відповідними доказами те, що на спірній земельній ділянці розташоване майно спадкодавця, яке перейшло до них у порядку спадкування після його смерті, тому відсутні підстави вважати рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.01.2009 року № 600-32/у«Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку» помилковим і незаконним.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

Отже, позивачами не доведено незаконність зазначеного вище рішення органу місцевого самоврядування, тому підстави для його скасування відсутні.

Крім того, відповідно до Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції України і законів держави. Конституція України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Також відповідно до пунктів «а» - «г» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Органи місцевого самоврядування у вказаних правових нормах є субєктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції (нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу).

Відповідний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 1 квітня 2010 року у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, п. 1ч. 1 ст. 17 КАС України, у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність органів владних повноважень, що порушують цивільні, житлові, земельні, сімейні, трудові права особи, можуть бути оскаржені до судів загальної юрисдикції за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачами не доведено, що спірна земельна ділянка є складовою частиною земельної ділянки, яка була ними успадкована після смерті їх батька ОСОБА_4 та перебувала у власності батька, а позивачі нею (земельною ділянкою) користувались.

З наданих суду доказів вбачається, що права позивачів відповідачем не порушено, тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Витрати, пов'язані з розглядом справи, судовий збір у розмірі 551 грн. 60 коп., суд вважає за необхідне покласти на позивачів.

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 83, 116, 118, 120, 121, 152 ЗК України, ст.ст.258-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Кам'янська міська рада про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування державного акту на право приватної власності на землю - відмовити.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, судовий збір у розмірі 551 грн. 60 коп., покласти на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяті днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г. Тюлюнова