Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 755/10508/14-ц

провадження № 61-37460св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Банк Форум», ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 травня 2018 року у складі судді Заришняк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що 26 червня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 755/10508/14-ц за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 липня 2008 року. Зазначеним судовим рішенням позовні вимоги банку було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 1 463 363,35 грн. Рішення набрало законної сили. 01 серпня 2014 року на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист. 25 вересня 2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір № 720-Ф про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, за яким банк відступив ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором від 08 липня 2008 року. 20 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та нею було укладено договір № 1/720-Ф про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, за яким ОСОБА_2 20 жовтня 2017 року відступив їй право вимоги за вказаним кредитним договором.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд замінити стягувача у виконавчому листі, виданому Дніпровським районним судом м. Києва 01 серпня 2014 року у справі № 755/10508/14-ц, на фізичну особу - ОСОБА_1

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Замінено стягувача ОСОБА_2 його правонаступником - ОСОБА_1 по виконавчому листу № 755/10508/14-ц, виданому 01 серпня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» Соловйової Н. А. до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на вказану ухвалу визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що особа, яка подала апеляційну скаргу, сплатила судовий збір не у повному обсязі та не усунула вказаний недолік апеляційної скарги у встановлений судом строк.

У червні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги по суті.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно повернув апеляційну скаргу, оскільки судовий збір був сплачений у повному обсязі, а суд неправильно розрахував розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги.

У серпні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав до Верховного Суду відзив на вказану касаційну скаргу, в якому посилався на те, що доводи скарги не впливають на правильність судового рішення апеляційного суду, оскільки заявник не оскаржував у касаційному порядку ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що у січні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року.

При цьому, ОСОБА_3 було сплачено 352,4 грн судового збору за подання апеляційної скарги, що підтверджується відповідною квитанцією, поданою з апеляційною скаргою (а. с. 178).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків - 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу сплатила судовий збір не у повному обсязі, оскільки до сплати підлягає 881 грн.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що недоліки апеляційної скарги, вказані в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року, усунуто не було. Також суд роз'яснив, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторній подачі апеляційної скарги до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

З таким судовим рішенням апеляційного суду погодитися не можна, оскільки воно ухвалено з порушенням норм ЦПК України та положень Закону України «Про судовий збір», безпідставно позбавило учасника процесу права апеляційного оскарження судового рішення, що є порушенням права на справедливий суд.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України

зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України 2004 року, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору для фізичної особи становить 0,2 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час подання апеляційної скарги, тобто на 01 січня 2018 року, складав 1 762 грн, тому ОСОБА_3, сплативши 352,4 грн судового збору (1 762 грн * 0,2 = 352,4 грн)за подання апеляційної скарги, виконав вимоги вищезазначених норм права у повному обсязі.

Апеляційний суд не звернув увагу на вказане та, помилкового вважаючи, що 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 881 грн, безпідставно ухвалою від 05 лютого 2018 року залишив апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 без руху у зв'язку із неповною сплатою судового збору та, відповідно, повернув апеляційну скаргу без належної на те правової підстави.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, оскільки апеляційний суд безпідставно повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала, чим фактично позбавив права ОСОБА_3 на апеляційне оскарження судового рішення, а судові процедури повинні бути справедливими для усіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги по суті, хоча питання відкриття апеляційного провадження судом ще не вирішено, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 травня 2018 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк