Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 401/7335/12

провадження № 61-36414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Будінвест»,

представник заявника (стягувача) - Бруштець Сергій Анатолійович,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ващинська Марина Миколаївна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_3,

представник заінтересованої особи (боржника) - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Будінвест» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2017 року у складі судді Руденко В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Будінвест» (далі - ТОВ «Дніпро-Будінвест») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Дніпровський РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) Ващинської М. М.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Дніпровському РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження у кількості шість виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 на загальну суму 690 184,79 грн, у тому числі: виконавчий лист № 199/3743/14-ц від 01 вересня 2014 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 109 837,40 грн; виконавчий лист № 199/3743/14-ц від 01 вересня 2014 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 5 577,20 грн; виконавчий лист № 199/3743/14-ц від 01 вересня 2014 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 93 426,26 грн; виконавчий лист № 401/7335/12 від 19 грудня 2013 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 5 000,00 грн; виконавчий лист № 401/7335/12 від 19 грудня 2013 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 467 537,00 грн; виконавчий лист № 401/7335/12 від 19 грудня 2013 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 8 806,93 грн.

09 серпня 2016 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих документів, які постановою від 17 серпня 2016 року були об'єднані з іншими виконавчими провадженнями щодо боржника ОСОБА_3

Рішення суду про стягнення коштів зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» виконано лише частково, зокрема, із чотирьох виконавчих листів виконано лише один на суму 1 820,00 грн.

ТОВ «Дніпро-Будінвест» як стягувач неодноразово надавало державному виконавцю відомості щодо наявності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а саме: будівельні матеріали об'єкта незавершеного будівництва згідно з підсумкової відомості ресурсів (витрати по факту), яка є додатком по формі КБ-2В до акта приймання виконаних підрядних робіт до договору підряду від 03 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «Дніпро-Інвест» і ОСОБА_3, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1. Однак, державний виконавець, незважаючи на численні скарги на його бездіяльність, що подавалися начальнику Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, виконавчих дій з опису й арешту вказаного майна боржника не вчинив.

Також державним виконавцем не зроблені запити до державних органів для встановлення наявності іншого майна, коштів або інших цінностей боржника. Отже, державний виконавець не вчинив усіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для неупередженого, ефективного, своєчасного і у повному обсязі виконавчих дій для виконання рішення суду.

На підставі вказаного, ТОВ «Дніпро-Будінвест» просило суд визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною і зобов'язати державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ващинську М. М. здійснити опис і арешт майна боржника - ОСОБА_3, а саме будівельних матеріалів об'єкта незавершеного будівництва згідно з підсумкової відомості ресурсів (витрати по факту), яка є додатком по формі КБ-2В до акта приймання виконаних підрядних робіт до договору підряду від 03 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «Дніпро-Інвест» і ОСОБА_3, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 для його подальшої реалізації у передбаченому законом порядку для задоволення вимог стягувача ТОВ «Дніпро-Будінвест», а також зобов'язати державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ващинську М. М. подати запити до всіх органів, які здійснюють реєстрацію прав на рухоме майно з метою виявлення належного боржнику рухомого майна.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2017 року у задоволенні скарги ТОВ «Дніпро-Будінвест» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував вимоги своєї скарги, зокрема, щодо належності боржнику будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, оскільки власником цієї земельної ділянки та житлового будинку, розміщеного на ній, є інша особа - ОСОБА_5 Суд дійшов висновку, що хоча із 2013 року судове рішення не виконано, але державний виконавець не допустив порушень Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Дніпро-Будінвест» відхилено. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що державним виконавцем було здійснено усі можливі і достатні заходи для встановлення майна, коштів або інших цінностей боржника з метою виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест». Обсяг виконавчих дій державного виконавця відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Суд визнав необґрунтованими доводи заявника про можливість опису і накладення арешту на будівельні матеріали незавершеного будівництва по АДРЕСА_1, оскільки наявність права власності або іншого майнового права боржника на це майно не встановлена і ці обставини об'єктивно позбавляють державного виконавця можливості накласти арешт на це майно у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Дніпро-Будінвест», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та задовольнити скаргу товариства на дії державного виконавця.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження права власності боржника на будівельні матеріали, розміщені на земельній ділянці по АДРЕСА_1, оскільки вказані обставини підтвердженні: рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2013 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 є замовником будівництва по АДРЕСА_1; договором підряду від 03 грудня 2007 року, укладеним між ТОВ «Дніпро-Будінвест» і ОСОБА_3; довідкою про вартість виконаних робіт та акти виконаних робіт, які є додатками до вказаного договору.

Враховуючи, що власником об'єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, державний виконавець був зобов'язаний накласти арешт на це майно, здійснити реєстрацію обтяження майна, описати його, оцінити і передати на реалізацію.

Суди не врахували, що держава несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень, формально відмовивши у задоволенні скарги, що є порушенням норм Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Рішення суду не виконано з 2013 року і державний виконавець не вчиняє всіх дій на його примусове виконання.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на примусовому виконанні у Дніпровському РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження у кількості шість виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 на загальну суму 690 184,79 грн, у тому числі: виконавчий лист № 199/3743/14-ц від 01 вересня 2014 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 109 837,40 грн; виконавчий лист № 199/3743/14-ц від 01 вересня 2014 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 5 577,20 грн; виконавчий лист № 199/3743/14-ц від 01 вересня 2014 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 93 426,26 грн; виконавчий лист № 401/7335/12 від 19 грудня 2013 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 5 000,00 грн; виконавчий лист № 401/7335/12 від 19 грудня 2013 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 467 537,00 грн; виконавчий лист № 401/7335/12 від 19 грудня 2013 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» боргу у розмірі 8 806,93 грн.

09 серпня 2016 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було прийнято постанови про відкриття виконавчих проваджень, копії яких були направлені сторонам виконавчого провадження, за вих. №№ 13953/1, 13951/1, 13950/1, 13947/1, 13952/1, 13948/1.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 17 серпня 2016 рокувказані виконавчі провадження об'єднано у зведене виконавче провадження № ЄДРВП 52501989.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Дніпро-Будінвест», апеляційний суд виходив із того, що державним виконавцем було здійснено усі можливі і достатні заходи для встановлення майна, коштів або інших цінностей боржника, з метою виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест».

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Статтею 383 ЦПК України 2004 року встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Для виконання вказаних обов'язків, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржникому строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У частині восьмій вказаної статті визначено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Вказане свідчить, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що державним виконавцем було здійснено усі можливі і достатні заходи для встановлення майна, коштів або інших цінностей боржника, з метою виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ТОВ «Дніпро-Будінвест» та обсяг його дій відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Указаний висновок апеляційного суду суперечить положенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині виконання судового рішення та захисту прав особи на майно. При цьому невиконання судового рішення, ухваленого у 2013 році, протягом тривалого часу не може свідчити про те, що державний виконавець вчинив всі можливі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, апеляційний суд не врахував, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, а судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України,

У частині третій статті 406 ЦПК України встановлено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Будінвест» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк