Справа № 461/788/15-ц
Провадження № 6/461/207/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року місто Львів

Галицький районний суду м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Скаба В.О.,

представника заявника ОСОБА_1,

державного виконавця Берегових В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові заяву ОСОБА_2 про скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 05 лютого 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 лютого 2015 року, що постановлена у справі за поданням заступника начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮУ у Львівській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за виконавчим документом - наказом №5015/4515/12, виданим 02.10.2013 року Господарським судом Львівської області.

Подану заяву мотивує тим, що на даний момент не являється керівником ОСОБА_4 «Ромас», яке є боржником у даному виконавчому провадженні, а відтак не несе жодних зобов'язань за рішенням Господарського суду Львівської області. Крім того, на підтримання доводів заяви, посилається на договори факторингу, згідно з якими новим кредитором виступає ТОВ «Галвестбуд Інвест».

Просить ухвалу скасувати, оскільки потреба в його обмеженні права виїзду за кордон на даний час відпала, а наявність такого обмеження порушує його конституційні права.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, з підстав, наведених у ній та додаткових поясненнях. Додатково уточнив вимоги заяви та просив скасувати не ухвалу суду, а саме обмеження права виїзду. Просить заяву задоволити.

Державний виконавець у судовому засіданні заяву заперечив, з підстав наведених у письмовому відзиві на заяву.

Дослідивши заяву та долучені до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що згідно з виконавчого документа - наказу №5015/4515/12, виданого 02.10.2013 року Господарським судом Львівської області вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_3» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_3» борг в сумі 80 830,83 гривень.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2015 року задоволено подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮУ у Львівській області ОСОБА_3 У звязку з невиконанням ОСОБА_4 «Ромас» судового рішення, тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за зведеним виконавчим провадженням ЗВП №44731364 з виконання наказів Господарського суду Львівської області №5015/4515/12 від 02.10.2013 року, №5015/4807/12 від 24.10.2013 року, №5015/4417/12 від 01.04.2014 року.

Судом встановлено, що керівником ОСОБА_4 «Ромас» з 13.06.2015 року призначено ОСОБА_6, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, судом встановлено, що новим кредитором та іпотекодержателем, відповідно до наданих суду копій договорів факторингу, відступлення права вимоги є ТОВ «Галвестбуд Інвест».

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Суд відхиляє посилання державного виконавця щодо неможливості розгляду даної заяви, внаслідок прийняття даної редакції ст. 441 ЦПК після винесення ухвали, адже дія цивільних процесуальних норм у часі визначається відповідно до правила про те, що незалежно від часу порушення цивільної справи в суді, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Відтак посилання виконавця на неможливість розгляду заяви є необґрунтованими та не відповідають положенням Закону.

Окрім того, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону є посилання виконавця на ухвалу суду апеляційної інстанції від 18.06.2015 року, адже на момент ухвалення даного судового рішення суду не було відомо про наявність вищевказаних обставин, а саме укладення договорів факторингу, відступлення права вимоги, зміни кредитора та іпотекодержателя, що істотно впливає на обставини справи.

Слід відзначити, що норми ст. 441 ЦПК України, виключають можливість тимчасового обмеження у права виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що подана заява є обґрунтованою та слід скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.441 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву задоволити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване щодо ОСОБА_2 проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.п.н. НОМЕР_1) ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 лютого 2015 року

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.