КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/875/18
Провадження №2/319/350/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Горбачова Ю.М.,

при секретарі судового засідання Понькі Н.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

06 липня 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він має батька ОСОБА_2, який 03 грудня 2013 року розірвав шлюб з його матірю ОСОБА_4 та проживає окремо. Останнім часом відповідач матеріальної допомоги не надає. 01 вересня 2015 року позивач вступив до Таврійського державного агротехнологічного університету (далі ТДАТУ) на факультет АТЕ, де навчається на третьому курсі денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету. Одночасно в 2015 році ОСОБА_3 вступив до Запорізького національного технічного університету на заочну форму навчання на факультет правознавства за контрактною формою навчання, де плата за один семестр становить 3400 гривень, а за рік 6800 гривень. На даний час позивач взяв академічну відпустку у звязку з тим, що не має коштів заплатити за навчання, а його мати не в змозі утримувати його та молодшу сестру, яка навчається у 11 класі. Окрім платежів за навчання, ОСОБА_3 витрачає кишенькові кошти на проїзд, харчування, придбання книг, канцтоварів, оплату мобільного звязку та гуртожитку 440 гривень на місяць. Відповідач працює, отримує високу заробітну плату, однак добровільно виконувати обовязки по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, не бажає, матеріальної допомоги після досягнення повноліття не надає. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно як на дитину, що продовжує навчання до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з дати предявлення позову.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 04.10.2018 року, у судовому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову за викладених у ньому обставинах.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом до нього про стягнення аліментів в розмірі 3000,00 гривень на щомісячне утримання у звязку з продовженням навчання, починаючи з 06.07.2018 року на період навчання до досягнення 23-річного віку. В підтвердження позовних вимог вказано, що ОСОБА_3 01.09.2015 року вступив до Таврійського державного агротехнологічного університету та на даний час навчається на третьому курсі денної форми навчання за рахунок коштів Державного бюджету. Одночасно в 2015 році позивач вступив до Запорізького національного технічного університету на заочну форму навчання на факультет правознавства за контрактною формою навчання, де плата за один семестр становить 3400 гривень, а за рік 6800 гривень. Окрім оплати за навчання позивач сплачує за проживання в гуртожитку по 440 грн. щомісячно. Сплачувати самостійно за навчання та гуртожиток ОСОБА_3 не має можливості. Всього за рік згідно зі змістом позовної заяви позивач витрачає на навчання 12080 грн., що становить 1006 грн. щомісячно. Стосовно сум, які ОСОБА_3 витрачає на харчування та проїзд тощо в позовній заяві не вказано, тому підстав для розгляду даних позовних вимог без зазначення конкретних сум немає. Тому врахуванню для стягнення підлягає лише сума 1006 гривень щомісячно. Також у відзиві відповідач зазначив, що шлюб між ним та матірю позивача було розірвано з ініціативи останньої, а в позові навіть не було вказано конкретної мотивації для припинення шлюбу. На даний час ОСОБА_2 регулярно надає матеріальну допомогу дітям та купує необхідні речі. Однак відповідач вважає, що мати позивача ОСОБА_4 також має нести відповідальність за матеріальне забезпечення сина в рівній з ним частині. Враховуючи викладене, ОСОБА_2В не заперечує проти стягнення з нього половини, навіть не обґрунтованої в позові, суми позовних вимог, а саме 1500 грн. щомісячно, а іншу половину може стягнути з матері, предявивши аналогічний позов до неї.

Також у судовому засіданні відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 остання разом з їхніми дітьми проживає у його будинку. ОСОБА_2 отримує заробітну плату у розмірі 10000 гривень, матеріально допомагає дітям, завозить дрова, сину оплатив курси водія.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 народився 22 серпня 1998 року та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №081827, виданим Комиш-Зорянською селищною радою Куйбишевського району Запорізької області 10 вересня 1998 року.

03 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та позивачем було розірвано, що підтверджується копією рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року по справі №319/1231/13-ц (провадження №2/319/308/2013).

Відповідно до довідки, виданої Таврійським державним агротехнологічним університетом 05.06.2018 року за №327, ОСОБА_3 є студентом 3 курсу факультету АТЕ Таврійського державного агротехнологічного університету денної форми навчання. За умовами договору навчається за рахунок коштів Державного бюджету, отримує стипендію. Дата вступу 01.09.2015 року . Термін навчання 4 роки. Дата закінчення 30.06.2019 року.

Одночасно в 2015 році позивач вступив до Запорізького національного технічного університету на заочну форму навчання на факультет правознавства за контрактною формою навчання, де плата за один семестр становить 3400 гривень, а за рік 6800 гривень, що підтверджується розпискою Приймальної комісії Запорізького національного технічного університету в отриманні документів №38072 від 22.07.2015 року та квитанцією від 26 травня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачує щомісячно за проживання в гуртожитку ТДАТУ 440 гривень, вартість проїзду з навчального закладу до місця проживання становить 19,60 гривень в один бік. Також ОСОБА_3 потребує забезпечення підручниками, одягом, іншими необхідними для навчання речами, мають місце значні витрати на проїзд. Цими коштами забезпечує позивача мати ОСОБА_4

Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги в звязку з навчанням, оскільки навчається на денній формі навчання в ТДАТУ за рахунок коштів державного бюджету та на контрактній формі навчання в Запорізькому національному технічному університеті.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено, що утримання позивача під час навчання в більшій частині здійснює його мати ОСОБА_4, яка також має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, отримує заробітну плату у розмірі 10000 гривень, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання.

Таким чином, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітнього сина, по справі не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Позивачем до суду надано документи, які підтверджують внесення плати ним за проживання у гуртожитку у розмірі 440 гривень щомісячно, вказано вартість проїзду з м. Мелітополя Запорізької область додому та в зворотному напрямку. Однак ОСОБА_3 не надано до суду документів, які б підтверджували витрати на навчання в Запорізькому національному технічному університеті, окрім витрат на оплату контрактної форми навчання. Для суду є очевидним, що ОСОБА_3 несе витрати, повязані з харчуванням, придбанням підручників, навчальних посібників тощо, але позивачем не вказано вартість всіх цих витрат. За таких обставин суд вважає за необхідне призначити розмір аліментів в розмірі 2500,00 гривень, що разом з допомогою матері позивача ОСОБА_4 може забезпечити мінімальні потреби ОСОБА_3 під час навчання в навчальних закладах.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки суд задовольняє позов ОСОБА_3, який був звільнений від сплати судових витрат при поданні позову, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп., згідно із Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 141, 182, 184, 191,198, 199, 200 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, прос. ОСОБА_6, буд. 56 проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) як на повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 06 липня 2018 року до закінчення навчання, але не пізніше, ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в дохід держави в розмірі 704 (семисот чотирьох ) гривень 80 копійок (стягувач Державна судова адміністрація України; 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795; отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.М. Горбачов