Справа № 211/1911/17
Провадження № 2/211/189/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
24 жовтня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -
ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання правочину недійним, оскільки вважає договір позики недійсним у звязку з тим, що укладений він під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Так, вона мала на своєму утриманні батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був особою похилого віку та мав онкологічну хворобу, потребуючи за станом здоровя догляду, який вона здійснювала. У звязку з його хворобою їй потрібні були кошти на його лікування та проведення хіміотерапії. Батько 11.10.2015 р. помер. Під впливом цих тяжких обставин, а саме необхідності оплати лікування батька, а потім на його поховання, вона взяла в борг кошти в 2015 році у різних фізичних осіб. В звязку з необхідністю повернення цих коштів, вона вимушена була укласти 15 лютого 2016 року договір позики з відповідачем. Крім того, насправді вона отримала від відповідача у борг 150 000,00 грн., тобто підписавши договір позики, вона взяла у борг значно меншу суму в звязку з тим, що їй вкрай були потрібні гроші, які були використані нею на лікування батька, які були нею запозичені в інших людей. При укладенні вказаного договору не були дотримані вимоги ч.ч. 3,5 ст. 203 ЦПК України щодо волевиявлення учасника правочину, який має бути вільним і відповідати внутрішній волі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому оскільки правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це робити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі, просить визнати недійсним договір позики від 15 лютого 2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_3
Ухвалою суду від 05 травня 2017 року в якості забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_4, заборонивши їй вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням зазначеного майна, до вирішення спору в суді.
Ухвалою суду від 25 травня 2017 року відкрито провадження по справі.
Ухвалою суду від 12 липня 2017 року забезпечено позов шляхом накладення заборон відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у м.Кривий Ріг ради здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_4.
Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року витребувано з КЗ «Криворізький онкологічний диспансер» медичну документацію відносно проходження лікування онкологічно хворим ОСОБА_6, який помер 11.10.2015 року у віці 78 років. Витребувано з КЗ «Криворізька міська лікарня № 5» ДОР медичну документацію відносно проходження лікування онкологічно хворим ОСОБА_6, який помер 11.10.2015 року у віці 78 років.
Ухвалою суду від 10 липня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 завірені копії матеріалів нотаріальної справи за договором позики грошових коштів від 15.02.2016 р., укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові, просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Зустрічний позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.
В обґрунтування відзиву на зустрічний позов зазначено, що батько позивача за зустрічним позовом помер 11 жовтня 2015 р., в той час як спірний договір укладено 15 лютого 2016 року, тобто через чотири місяці. Таким чином, позивач маючи потребу у грошових коштах після смерті батька, мала змогу обирати умови та суму позики, в тому числі мала змогу скористатися послугами банківського кредитування, оскільки не була обмежена в часі через необхідність оплачувати оздоровчі процедури для батька чи нести інші витрати, повязані з його хворобою, на які вона посилається в позові. Крім того, основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Тому вважає, що відсутні будь-які правові підстави вважати спірний договір таким, що був укладений для усунення або зменшення вищенаведених тяжких обставин. Доводи про те, що ОСОБА_4 було взято значно меншу суму, ніж зазначено в договір позики, спростовуються самим договором, відповідно до якого гроші передані позикодавцем та отримані позичальником в момент підписання договору. Крім того, договір був укладений без нарахування відсотків, тому твердження про невигідність умов безпідставне. Дієздатність позичальника під час укладення договору перевірена нотаріусом, ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та зміст умов договору. Оскільки зустрічний позов був поданий до суду через вісім місяців після подання первісного позову та неодноразових клопотань про відкладення судових засідань, вважає, що позовна заява про визнання договору недійсним подана позивачем з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, тому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_2 первісний позов не визнала з підстав, викладених в зустрічному позові, відповіді на відзив на зустрічний позов та письмових поясненнях, на задоволенні зустрічного позову наполягала з тих же підстав.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що знає ОСОБА_4 з 1994 року, був її вчителем, потім вони спілкувались по роботі. Знає її молодшого брата ОСОБА_4. В 2012 році дізнався, що батько ОСОБА_4 хворіє на рак, це вимагало значних затрат. В 2014 році ОСОБА_4 звільнилась з роботи для догляду за батьком. Навесні 2015 року він позичив ОСОБА_4 5000 гривень, які вона повернула наприкінці 2016 року, сказала, що перепозичила і тому віддала тільки тоді.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що знайомий із ОСОБА_4 з 2005 року по роботі. У неї з 2012 року хворів батько на онкологічну хворобу. ОСОБА_7 декілька разів просила його підвезти батька до лікарні. З 2014 року ОСОБА_4 не працювала, оскільки здійснювала догляд за батьком. Вікторія просила у нього гроші в позику. В 2014 році вона просила суми від 50 000 грн. і більше.
Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і інші докази, дійшов до таких висновків.
Пунктом 2 вказаного договору сторони погодили, що позика надається позикодавцем строком на 1 (один) рік (тобто на 12 місяців). Згідно п. 4 договору зазначену суму грошей позичальник зобовязується повернути не пізніше пятнадцятого лютого дві тисячі сімнадцятого року (15.02.2017 р.).
Фактом виконання умов цього договору буде вважатися розписка, яку після повернення грошових коштів у повному обсязі, що зазначені в п. 1 цього договору, надасть позикодавець позичальникові (п. 7 договору).
Відповідно до п. 6 договору, повернення боргу має здійснюватися за місцем проживання позикодавця.
Відповідно до положень статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно статті 533 ЦПК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Пунктом 1 договору сторони погодили, що позичальник зобовязується повернути позикодавцеві зазначену суму грошових коштів в доларах США по курсу на день та час повернення боргу та на умовах і в строк, які зазначені в цьому договорі, без нарахувань відсотків.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_3, оскільки вони підтверджуються письмовими матеріалами справи.
Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України має бути доведено, що: особа вчиняє цей правочин під впливом тяжкої для неї обставини та умови правочину вкрай невигідні для цієї особи.
До тяжких обставин відповідно до частини першої статті 233 ЦК України може бути віднесено тяжку хворобу особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому слід мати на увазі, що тяжка обставина має бути саме для тієї особи, яка вчинила правочин.
Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.
Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 та постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 206/4209/17-ц.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за зустрічним позовом зазначила, що вона втратила батька, тому під впливом тяжких обставин уклала спірний договір. При цьому зазначила, що за період хвороби батька позичила багато коштів, змушена була їх віддавати, тому і звернулась до ОСОБА_3 за позикою. З вказаного суд робить висновок, що ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 з метою виконання боргових зобовязань перед іншими особами, хоча вони були укладені в період хвороби-смерті її батька, тобто якраз під впливом тяжких обставин.
Виконавши за рахунок позичених у ОСОБА_3 грошових коштів, існуючі на той час боргові зобовязання, ОСОБА_4 свої боргові зобовязання перед ОСОБА_3 виконувати не бажає.
Таким чином встановлені судом обставини не свідчать про існування тяжких обставин, внаслідок яких ОСОБА_4 була вимушена укласти оспорюваний договір позики на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки не була обмежена у свободі вибору способу захисту своїх інтересів, тому обставина, що вона уклала договір, щоб повернути кошти іншим людям, позичені на лікування та поховання батька не може бути підставою для застосування частини першої статті 233 ЦК України.
Крім того, на виконання ухвали суду за повідомленням Комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 5» Дніпропетровської обласної ради від 27.02.2018 р. №212, ОСОБА_6 за медичною допомогою не звертався, медична документація відсутня (а.с. 100, 108).
За повідомленням Комунального закладу «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради від 06.03.2018 р. № 234, звернень ОСОБА_12 до медичного закладу не встановлено, на обліку він не знаходився (а.с. 101).
В подальшому представником позивача за зустрічним позовом до суду була надана медична документація, яка підтвердила факт хвороби ОСОБА_6
Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що у ОСОБА_4 хворів батько та вона позичала гроші, однак вказане не підтверджує факту укладення договору під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах. Більш того, вона повертала гроші допитаним в судовому засідання свідкам, не посилаючись на вкрай невигідні умови, в той час як наразі відмовляється виконувати боргові зобовязання перед ОСОБА_3
Крім того, свідком ОСОБА_10 було повідомлено, що у ОСОБА_4 є ще менший брат ОСОБА_4, тому неможливо однозначно стверджувати про те, що лише ОСОБА_4 несла витрати на лікування, а в подальшому і поховання свого батька.
Факт отримання коштів в меншій сумі, ніж заявлено до стягнення, ОСОБА_4 не доведено.
При цьому сторони договору позики згідно тексту договору (а.с.9) попередньо ознайомлені з наслідками недодержання, при вчиненні правочину, вимог закону, усвідомлювали природу цього правочину та значення своїх дій, перебували при здоровому розумі, ясній памяті, діяли вільно, за відсутності будь-якого примусу, тощо.
Таким чином, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не довела наявність тяжких обставин, які вплинули на укладення спірного договору на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України є те, що його укладено для усунення або зменшення тяжких обставин (постанова ВС від 29 березня 2018 року у справі № 206/4209/17-ц), суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічних вимог за недоведеністю.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2791,83 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), та 640,00 грн. за подання заяв про забезпечення позову (а.с. 21,46), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Понесені при подані зустрічного позову витрати позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 відшкодуванню не підлягають в звязку з відмовою в задоволенні вимог.
Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Так, згідно з розясненнями, що містяться в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правову допомогу копію договору про надання юридичних послуг від 25.04.2017 р. що укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція «Щит і меч» в особі директора ОСОБА_7, що діє на підставі Статуту, (а.с. 17); копію квитанції до прибуткового ордеру № 25/04-2017 на суму 400,00 грн. (а.с. 18); розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 68-69).
Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт понесених позивачем витрат на отримання правової допомоги, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, згідно частин 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвал суду від 05.05.2017 р. та 12.07.2017 р. протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 233, 525, 526, 533, 612, 625, 626, 627, 638, 1049, ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 158, 263, 265 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_3 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) суму боргу за договором позики від 15.02.2016 року в розмірі 279 183 (двісті сімдесят девять тисяч сто вісімдесят три) гривні 45 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 3431 (три тисячі чотириста тридцять одна) гривня 83 коп.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.
Продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвал суду від 05.05.2017 р. та 12.07.2017 р. протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26.10.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко