ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/148/18 Справа № 211/2559/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кузьміна Н.В.

сторони :

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2017 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна, придбаного під час шлюбу, особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначив, що з 25.03.2000 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, 29.08.2006 року він придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира хоч і була придбана в шлюбі, але за особисті кошти позивача, які він отримав від продажу його частки квартири АДРЕСА_2, а також частки його матері ОСОБА_3

Позивач просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,98 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м., придбану за час шлюбу з ОСОБА_4 такою, що належить йому ОСОБА_1 на праві особистою приватної власності.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом про розподіл майна подружжя придбаного під час шлюбу.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила, що з 25.03.2000 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_1, який розірвано за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2015 року. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_2. У шлюбі сторони придбали трикімнатну квартиру№ АДРЕСА_1, та інше майно, а саме холодильник IndesitВІА 20 NF, вартістю 6338,00 грн., кухонний гарнітур вартістю - 3000 грн., телевізор Philips вартістю 2000 грн., м'ясорубку Moulinex вартістю 2300 грн., блендер Zelmer 491.4NM вартістю 1032,36 грн., миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн., холодильник Candy CDD 250SL - вартістю 1799,00 грн., ліжко вартістю - 6000 грн., загальною вартістю 23558,36 грн., яке просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя та розподілити між сторонами. Визнати за кожним право власності на ? частку в квартирі, та розподілити речі побутового призначення їй : холодильник IndesitВІА 20 NF, вартістю 6338,00 грн., кухонний гарнітур вартістю - 3000 грн., телевізор Philips вартістю 2000 грн., решту - ОСОБА_1

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2015 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2017 року ОСОБА_1 - відмовлено в задоволенні позовних вимог. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру загальною площею 62,98 кв.м., житловою - 43,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, а також речі побутового призначення Холодильник IndesitВІА 20 NF вартістю 6338,00 грн.,Блендер Zelmer491.4NM вартістю 1032,36 грн., Миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн., Холодильник Candy CDD 250SL - вартістю 1799,00 грн.

Розподілено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 - по 1/ 2 частці кожному. Розподілені речі побутового призначення, які придбанні подружжям у шлюбі, наступним чином: ОСОБА_2 - Холодильник IndesitВІА 20 NF вартістю 6338,00 грн. ОСОБА_1 - Блендер Zelmer 491.4NM вартістю 1032,36 грн., Миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн., Холодильник Candy CDD 250SL - вартістю 1799,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості майна суму 2417,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1523,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а також неповним дослідженням доказів, що мають значення для розгляду справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення первісного позов та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано надані ним докази, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти від продажу його частки квартири, а також поясненням свідків, які підтвердили, що розрахунок за придбане майно здійснювався частинами.

Розподіливши рухоме майно, суд не прийняв до уваги відсутність доказів придбання спірного майна подружжям, існування його на час розподілу та дійсна його вартість на час розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25.03.2000 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , актовий запис № 97. (а.с.7).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2006 року та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 придбала за 21489 грн. трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,98 кв.м, житловою площею 43,5 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 (а.с.34,35).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2015 року шлюб між сторонами розірваний. (а.с.37).

В шлюбі сторони придбали Холодильник IndesitВІА 20 NF вартістю 6338,00 грн., що підтверджується договором №0 від 17 травня 2013 року про надання споживчого кредиту (а.с.42-43).

Згідно умов укладеного договру №92800152 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 за кредитні кошти придбано блендер Zelmer491.4NM вартістю 1032,36 грн. (а.с.38-41).

З договору №18/12870000/2027/02 укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 20 листопада 2007 року видно, що за кредитні кошти надані на споживчі цілі придбано миючий пилесос ThomasVario 20S- вартістю 1089 грн. та холодильник CandyCDD 250SL - вартістю 1799,00 грн. (а.с.44-45).

Згідно договору купівлі- продажу від 30 жовтня 2004 року ОСОБА_1, який діяв від свого та від імені ОСОБА_3 продав за 7445 грн. двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.36).

Звертаючись до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 посилався на те, що спірна квартира АДРЕСА_1. хоча й була придбана у період шлюбу, проте за його особисті кошти, тому є його особистою приватною власністю.

Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_2 посилалась на те, що спірна квартира була придбана у період шлюбу за спільні кошти подружжя, також просила розподілити придбане у період шлюбу інше майно, побутового призначення.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності придбання ним спірної квартири за особисті кошти, та рівності часток подружжя у придбаному в період шлюбу майні, розподілив нерухоме майно в ідеальних частках кожному, та наявне майно побутового призначення між сторонами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Між сторонами виник спір стосовно розподілу майна, придбаного у період шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За змістом статей 3, 60, 63, 70, 74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За правилами пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі за № 6-2641цс15.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання спірної квартири, придбаної у період шлюбу особистою власністю, позивач ОСОБА_1 посилався на той факт, що кошти від продажу його частки та частки його матері в квартирі АДРЕСА_1 були витрачені на придбання трикімнатної квартири.

Колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача, про придбання спірної квартири за його особисті кошти, з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі- продажу від 30 жовтня 2004 року ОСОБА_1, який діяв від свого та від імені ОСОБА_3 продав за 7445 грн. двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.36).

Тобто продаж цієї квартири відбувся майже за два роки до придбання спірної квартири. Ціна продажу становить 7445 грн., що втричі менше від вартості спірної квартири, яка згідно п.2 договору купівлі- продажу від 29.08.2006 року придбана за 21489 грн. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 передала позивачу ОСОБА_1 свою 1/2 частку від відчуженого майна 3722,50 грн. та саме ці кошти витрачено на придбання квартири у період шлюбу.

Посилання позивача ОСОБА_1 про продаж квартири за ціною більшою, ніж 7445 грн., як зазначено в договорі, колегія суддів не може визнати доведеними.

Згідно положення ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних доказів про визнання недійсним договору купівлі- продажу від 30.10.2004 року в частині вартості продажу майна позивачем не надано.

Крім того, спростовують посилання позивача про розрахунок за придбане нерухоме майно особистими коштами позивача покази продавця ОСОБА_7, який в суді першої інстанції зазначив, що розрахунок за придбану квартиру здійснювався сторонами спільно та частинами.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що спірна квартира, одразу ж була передана в іпотеку, що підтверджується Іпотечним договором № 0171-1 від 08 вересня 2006 року, за умовами якого, ОСОБА_4, виступила, як майновий поручитель, та передала в іпотеку трикімнатну спірну квартиру, за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1 який отримав у АКБ «Форум» кредитні кошти у розмірі 5000 дол. США ( а.с.57-62).

Таким чином, встановивши, що спірне нерухоме майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільності майна подружжя, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 і поділ спільного майна подружжя в рівних частках, кожному, та про відмову ОСОБА_1 у позові про визнання майна особистою приватною власністю.

Колегія суддів вважає недоведеними посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом не перевірено обсяг майна, що розподілений між сторонами та не встановлена його вартість на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів вважає дані доводи, такими, що спростовуються матеріалами справи, в яких містяться договори про придбання побутової техніки у кредит сторонами під час перебування у шлюбі за кредитні кошти. У договорах зазначена вартість придбаного майна, яка судом першої інстанції врахована при розподілі. Заперечуючи про вартість розподіленого майна, позивачем не надано жодного доказу іншої його вартості, що є його процесуальним обов'язком доведення своїх заперечень.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текс постанови складено 16 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: