Провадження № 22-ц/4808/49/18
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_3 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Інспекція з питань захисту прав споживачів у Івано-Франківській області про визнання недійсними додатків №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, визнання недійсними частини четвертої речення підпункту 1.3.1. та Розділ 5 договору про надання споживчого кредиту, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Пастернак І.А. 08 червня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

22.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом.

В заяві зазначив, що 11.04.2008 року уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав йому кредитні кошти в розмірі 134 000 дол. США.

Незважаючи на виконання ним умов договору та на передбачене договором поштове листування, він постійно отримував від працівників банку телефонні дзвінки та смс повідомлення з вимогою погасити прострочену заборгованість, що відповідно до ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою, а саме агресивною.

Крім того, Додаток 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до кредитного договору містить арифметичні суперечності та не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а кредитний договір не містить річної відсоткової ставки за кредитом, оскільки відповідно до п.п.1.3.1 договору ставка в розмірі 14% встановлюється тільки на перших 30 днів.

У договорі чітко не визначено тип процентної ставки, яку за змістом п.п.1.3.1. п.1.3 можна віднести до плаваючої.

У Додатку №1 «Графік погашення платежів» до договору кредиту в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту визначено залишок максимальної заборгованості за кредитом у дол. США на конкретно визначені щомісячні дати замість графіку платежів щомісяця чи щокварталу у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів та вартості всіх супутніх послуг.

Також позивач вказує на те, що він сплатив на користь банку 10 150,50 грн. комісії за надання кредиту, хоча відповідно до п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Крім того, кредитний договір містить взаємно суперечливі умови щодо зміни процентної ставки в сторону збільшення, оскільки п.п.1.3.1 передбачає автоматичне нарахування подвійної процентної ставки у зв'язку з несвоєчасним погашенням тіла кредиту, а п.п. «а» п.5.2. за неналежне виконання умов кредитного договору банк може збільшити розмір процентної ставки, однак не автоматично, а попередньо повідомивши позичальника, і в той же час п.5.3. договору надає право банку автоматично нараховувати подвійну ставку за будь-яке порушення.

Четвертий абзац пункту 1.3. та розділ 5 кредитного договору суперечить п. 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ЗУ «Про захист прав споживачів», а також є несправедливими, оскільки містять дискримінаційні умови щодо зміни процентної ставки виключно в сторону збільшення, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Кредитний договір не містить жодної умови про зміну процентної ставки в сторону зменшення.

Просив визнати недійсними Додаток №1 та Додаток №2 до договору про надання споживчого кредиту та зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості шляхом зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту половину суми процентів нарахованих за подвійною процентною ставкою, сплачених в дні фактичної оплати та провести перерахунок процентів за весь період.

Крім того, просив зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту шляхом зарахування на погашення тіла кредиту комісію в розмірі 10 150,50 грн. в день фактичної сплати, а також зобов'язати провести перерахунок процентів за весь період.

Також просив визнати недійсною частину четверту речення підпункту 1.3.1 договору, а саме: «За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу, встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості».

Просив також визнати недійсним Розділ 5 договору «Порядок зміни процентної ставки» та зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором кредиту за ставками на рівні діючих процентних ставок у ПАТ «УкрСиббанк», починаючи із травня 2008 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08.06.2018 року позов в частині вимог щодо зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року за ставками на рівні діючих процентних ставок у ПАТ «УкрСиббанк», починаючи із травня 2008 року - залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати недійсним Додаток №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 в частині абсолютного значення подорожчання кредиту.

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року шляхом зарахування на погашення заборгованості по кредиту 1 005,65 дол. США

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Позивач вказує на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки він не володіє професійними знаннями в галузі банківського споживчого кредитування, він не міг під час підписання договору та його часткового виконання знати про порушення свого права, як споживача, та про невідповідність дій банку та укладеного кредитного договору вимогам чинного законодавства, а дізнався лише після звернення у 2015 році до аудиторів та відповідних спеціалістів, за висновками яких Додатки №1 та №2, а також п.п.1.3.1 та розділ 5 кредитного договору суперечить чинному законодавству.

Звертає увагу на те, що в даному випадку слід прийняти до уваги складність правовідносин між сторонами, що є наслідком нечесної підприємницької діяльності з боку відповідача, а тому держава повинна забезпечити особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин.

Не враховано судом і того, що Додаток №1 «Графік погашення платежів» до договору кредиту в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не містить сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Фактично додаток №1 не є графіком погашення кредиту, а є графіком максимально допустимої заборгованості по тілу кредиту на конкретно вказані дати.

Не враховано судом і наявні розбіжності між сумою розрахованих процентів за користування кредитом, що фактично нараховані банком, та сумою розрахованих процентів згідно Додатку №2.

В результаті невірно розрахованих процентів у Додатку №2 невірно визначена і сукупна вартість кредиту.

Також зазначає, що Додаток №3 до договору кредиту сторонами не підписаний, а тому сплата комісії в розмірі 10 150,50 грн. є безпідставною.

Крім того, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Апелянт також вказує на те, що кредитний договір містить взаємно суперечливі умови щодо зміни процентної ставки в сторону збільшення, оскільки п.п.1.3.1 передбачає автоматичне нарахування подвійної процентної ставки у зв'язку з несвоєчасним погашенням тіла кредиту, а п.п. «а» п.5.2. за неналежне виконання умов кредитного договору банк може збільшити розмір процентної ставки, однак не автоматично, а попередньо повідомивши позичальника, і в той же час п.5.3. договору надає право банку автоматично нараховувати подвійну ставку за будь-яке порушення.

Четвертий абзац пункту 1.3. та розділ 5 кредитного договору суперечить п. 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та ЗУ «Про захист прав споживачів», а також є несправедливими, оскільки містять дискримінаційні умови щодо зміни процентної ставки виключно в сторону збільшення, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Кредитний договір не містить жодної умови про зміну процентної ставки в сторону зменшення.

Не враховано судом і того, що останньою частиною п.5.3. кредитного договору передбачено автоматичне нарахування процентів на рівні діючих процентних ставок банку у випадку настання обставини, передбаченої підпунктом «г» пункту 5.2. договору, однак такий пункт у договорі відсутній, що позбавило його можливості сплати процентів за користування кредитом на рівні діючих процентних ставок банку, рівень яких був меншим ніж процентна ставка, передбачена п.п. 1.3.1. договору.

Апелянт також вказує на те, що суд не вирішив питання розподілу судових витрат, а саме витрат на проведення експертизи та сплату судового збору.

Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПАТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволення позовних вимог.

Вказує на те, що Додаток №2 до кредитного договору містить Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який відповідає Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Зокрема в кожній колонці зазначено: дата платежу - місяць і рік, оскільки згідно п.п. 1.3.4. кредитного договору позивач має право погашати кредит в період з 1 по 20 число, що відповідає вимогам п. 3.2 Постанови НБУ; сума платежу за розрахунковий період; погашення основної суми кредиту; проценти; комісії та ін. А в кінці таблиці є графа «Усього», яка відображає суму абсолютного значення подорожчання кредиту, реальну процентну ставку та ін.

Не враховано судом і того, що реальна процентна ставка розраховується за наведеною в Постанові № 168 формулою, виходячи із загальної суми вартості всіх витрат позичальника, пов'язаних з отриманням, погашенням кредиту та витратами на сплату процентів, комісій, платежів третім особам - за нотаріальне посвідчення договору іпотеки, страхування, застави тощо для розуміння позичальником того, якою є реальна процентна ставка, якщо її розрахувати із загальної суми всіх його витрат. Отже, реальна процентна ставка і процентна ставка, зазначена в договорі, яка є платою позичальника за користування кредитними коштами, не є тотожними поняттями.

При проведенні судово-економічної експертизи експертом не було враховано положень п.п.1.2.2 кредитного договору про погашення кредиту в терміни та розмірах, передбачених графіком згідно Додатку №1 та положень п. 1.3 щодо плати за користування кредитними коштами та суму комісії за надання кредиту. У зв'язку з цим експерт суму сплаченої комісії безпідставно врахував в погашення тіла кредиту, а не в дохід банку, і суми сплачених коштів в національній валюті, що зараховувались на поточні рахунки позичальника помилково зарахував як такі, що спрямовані на погашення заборгованості за договором кредиту, в той час коли вони були спрямовані на поповнення поточних гривневих рахунків Клієнта і не мали відношення до кредитного договору. Тобто, висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи не доведено, що під час укладення кредитного договору зі сторони банку було приховано реальний розмір відсоткової ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, а тому немає підстав вважати, що позивача було введено в оману.

Апелянт зазначає, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору та які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, про свідчить його підпис у договорі.

Звертає увагу і на те, що статтею 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена матеріальна відповідальність за ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а тому зазначені обставини не є підставою для визнання договору кредиту недійсним.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не застосував позовну давність до вимог про визнання недійсним Додатку №2 до договору в частині абсолютного значення подорожчання кредиту та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості, шляхом зарахування на погашення заборгованості 1005,69 дол. США., оскільки договір кредиту був укладений 11 квітня 2008 року і примірник договору з усіма додатками був наданий позивачу.

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 344/14132/15-ц 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник свою апеляційну скаргу підтримали, а апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» не визнали.

Представник Інспекції з питань захисту прав споживачів у Івано-Франківській області просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним Додатку №2 до договору кредиту в частині абсолютного значення подорожчання кредиту та зобов'язання провести перерахунок заборгованості шляхом зарахування 1005,69 дол. США на погашення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що висновком судово-економічної експертизи встановлено, що вказаний додаток суперечить Правилам надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки не підтверджено абсолютне значення подорожчання кредиту.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд дійшов висновку про пропуск ОСОБА_3 позовної давності.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2008 року ОСОБА_3 уклав з ЗАТ АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 134 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом 14 % річних протягом перших тридцяти днів та кінцевим терміном повернення 10.04.2018 року (т. 1 а.с.16-19).

Виконання зобов'язань позичальником за договором забезпечується порукою ОСОБА_4, заставою належних ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0537 га та домоволодіння по АДРЕСА_1 (п. 2.1. договору).

Підпунктом 1.3.1., яким встановлена процентна ставка 14% протягом перших тридцяти днів, визначено, що після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Додатком №1 від 11 квітня 2008 року до договору кредиту визначено графік погашення кредиту, а Додаток №2 від 11 квітня 2008 року містить графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту. (т.1 а.с.20-23)

Додаток №3 «Тарифи Банку», який передбачає сплату позичальником комісії при отриманні кредиту та протягом строку дії кредитного договору, і який є невід'ємною частиною договору кредиту, підписаний ОСОБА_3(а.с.24)

У п. 7.13 договору кредиту сторони домовились, що, уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням договору отримав від банку інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» (т.1 а.с.19).

На момент укладення договору за додатковими роз'ясненнями щодо умов договору ОСОБА_3 не звертався, як і не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору.

Наведене спростовує доводи позивача про те, що він, не володіючи професійними знаннями в галузі банківського споживчого кредитування, не міг під час підписання договору та його часткового виконання знати про порушення свого права, як споживача.

Встановлено, що договір кредиту та додатки до договору кредиту підписані сторонами, при чому договір кредиту підписаний на кожній сторінці.

ПАТ «УкрСиббанк» виконало свої зобов'язання, надало позичальнику кредитні кошти, чого ОСОБА_3 не спростував.

Також встановлено, що ОСОБА_3 виконував взяті на себе зобов'язання по договору кредиту. Станом на 01.04.2015 року простроченої заборгованості немає (т.1 а.с.33).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону на час укладення договору про надання споживчого кредиту перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону на час укладення договору про надання споживчого кредиту нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов; позичальник на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо роз'яснення його умов та в подальшому виконував їх; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов'язань.

Існування перешкод у можливості ознайомитися з умовами договору до його підписання ОСОБА_3 не довів. Натомість поданими доказами підтверджується, що позичальник прийняв від банку кредитні кошти і приступив до виконання своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості; жодних заперечень щодо порядку погашення заборгованості не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання окремих положень договору недійсними відповідно до статей 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Твердження ОСОБА_3 про укладення спірного договору у зв'язку з використанням банком нечесної підприємницької практики є безпідставними і недоведеними.

Судом встановлено, що перед укладенням договору ОСОБА_3 не був позбавлений можливості ознайомитися з його умовами, за отриманням додаткових роз'яснень не звертався. Договір містить вичерпну і повну інформацію щодо умов кредитування.

При укладенні вказаного правочину сторони погодили його умови, а ОСОБА_3, підписавши договір, засвідчив, що надана йому банком інформація є цілком зрозумілою для нього; перед підписанням договору він отримав інформаційний лист відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Питання про розірвання кредитного договору ОСОБА_3 не порушував, виконував його умови з 2008 року по 2015 рік і погашав кредитну заборгованість, тобто визнав умови договору.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи позивача про відсутність на час укладення кредитного договору інформації щодо сукупної вартості кредиту, а також про укладення договору з використанням банком нечесної підприємницької практики.

Таким чином, при укладенні спірного кредитного договору сторонами погоджені усі його істотні умови та додержано вимоги необхідні для чинності правочину, а підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, для визнання окремих положень кредитного договору від 11 квітня 2008 року недійсним немає, позивач їх не довів, що є його процесуальним обов'язком. Отже, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_3 була надана вся інформація про кредитні послуги, а несправедливих умов договору ним не доведено.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в частині визнання недійсним Додатку №2 до договору кредиту в частині абсолютного значення подорожчання кредиту та зобов'язання провести перерахунок заборгованості шляхом зарахування 1005,69 дол. США на погашення заборгованості, а також відмову в задоволенні решти позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищенаведене у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання окремих пунктів договору кредиту недійсними слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Від сплати судового збору апелянт ОСОБА_3 звільнений на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому судовий збір в сумі 1057,20 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Інспекція з питань захисту прав споживачів у Івано-Франківській області про визнання недійсними додатків №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.04.2008 року, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, визнання недійсними частини четвертої речення підпункту 1.3.1. та Розділ 5 договору про надання споживчого кредиту відмовити.

Судовий збір в сумі 1057,20 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2018 року.