КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/243/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, третя особа - ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

09 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, із врахуванням заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог,

визнати її звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним,

поновити її на посаді заступника начальника юридичного відділу Національного авіаційного університету,

стягнути з Національного авіаційного університету на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2017 року по день ухвалення судом рішення, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати - 884 грн.,

стягнути з Національного авіаційного університету на її користь компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 12 травня 2017 року наказом №514/к в.о. ректора Національного авіаційного університету її було звільнено з роботи за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУ.

Дане звільнення вважає незаконним, оскільки з 05 по 13 травня 2017 року вона перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, і про що вона повідомила у телефонному режимі начальника юридичного відділу та начальника відділу управління персоналом Національного авіаційного університету.

Крім того, на момент звільнення вона була членом профспілки Національного авіаційного університету, а згідно ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника ) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, передбачених законом, оскільки на її звільнення згоду або незгоду профспілка не надавала, на засідання профспілки її не запрошували, письмову заяву на розгляд подання за її відсутності вона не надавала, а тому звільнення відбулося без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що посилання позивача на те, що вона була незаконно звільнена з займаної посади в період тимчасової втрати працездатності, не можуть бути підставою для скасування наказу про звільнення, оскільки прогули, за які і було звільнено позивача не охоплюються періодом тимчасової втрати працездатності.

Крім того, посилання позивача на те, що вона була незаконно звільнена без згоди виборного органу первинної профспілкової організації є необґрунтованими, т.я. позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що в період її роботи та звільнення вона була членом первинної профспілкової організації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач була обґрунтовано звільнена з займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Оскільки, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача було законним і в задоволенні позову про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить відмовити, а також у зв'язку з тим, що судом не встановлено, що відповідачем були завдані моральні страждання позивачу у зв'язку з її звільненням, то вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзивах на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01 квітня 2016 року працювала в Національному авіаційному університеті на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Національного авіаційного університету, а з 09 серпня 2016 року, на підставі наказу в.о. ректора Національного авіаційного університету від 09 серпня 2016 року №687/к, була переведена на посаду заступника начальника юридичного відділу Національного авіаційного університету ( а.с. 6-8 ).

Відповідно до актів, складених начальником юридичного відділу Національного авіаційного університету ОСОБА_3, заступником начальника юридичного відділу Національного авіаційного університету ОСОБА_4 та провідним юрисконсультом юридичного відділу ОСОБА_5 позивач була відсутня на роботі без поважних причин в період з 04-07, 10-14, 18-21, 24-28 квітня 2017 року ( а.с. 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89 ).

Відсутність позивача на роботі в зазначений період часу зафіксовано також і в Журналі реєстрації приходу на роботу та виходу з роботи працівників Національного авіаційного університету, а також табелі обліку робочого часу працівників юридичного відділу Національного авіаційного університету ( а.с. 93-95, 96, 97 ).

Згідно акту складеного 28 квітня 2017 начальником юридичного відділу Національного авіаційного університету ОСОБА_3, начальником відділу управління персоналом ОСОБА_6 та провідним юрисконсультом юридичного відділу ОСОБА_5, позивач в присутності зазначених осіб відмовилась від ознайомлення з вищезазначеними актами про відсутність її на роботі, складених в період відсутності на роботі в зазначені дні ( а.с. 90 ).

Відповідно до службової записки №06.03/123 від 12 травня 2017 року на ім'я в.о. ректора ОСОБА_2, складеної начальником юридичного відділу Національного авіаційного університету ОСОБА_3, запропоновано застосувати до позивача захід стягнення у виді звільнення за порушення трудової дисципліни, посилаючись на відсутність позивача без поважних причин на робочому місці та невиконання своїх функціональних обов'язків в названий період ( а.с. 91 ).

Наказом №514/к в.о. ректора Національного авіаційного університету від 12 травня 2017 року ОСОБА_1, заступник начальника юридичного відділу, була звільнена з роботи 12 травня 2017 року за прогули без поважних причин, учинені 04-07, 10-14, 18-21, 24-28 квітня, 10-12 травня 2017 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та з роботи за сумісництвом з посади асистента ( 0,5 окладу ) кафедри економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту за власним бажання на підставі ст. 39 КЗпП України ( а.с. 9 ).

Разом з тим, у період з 05 травня 2017 року по 13 травня 2017 року позивач мала тимчасову непрацездатність, що підтверджується листком непрацездатності серія АДА №055469 ( а.с. 10 ).

Як посилається представник відповідача, позивач на момент її звільнення, листок непрацездатності роботодавцю не пред'явила, а коли останньому стало відомо про те, що позивач перебувала на лікарняному у вищевказаний період, то у зв'язку з цим, наказом в.о. ректора Національного авіаційного університету №859/к від 30 серпня 2017 року було внесено зміни до наказу №514/к від 12 травня 2017 року.

Зокрема, викладено наказ в наступній редакції, а саме: ОСОБА_1, заступника начальника юридичного відділу, звільнити з роботи 15 травня 2017 року за прогули без поважних причин, учинені 04-07, 10-14, 18-21, 24-28 квітня 2017 року ( п. 4 ст. 40 КЗпП України ) та з роботи за сумісництвом з посади асистента ( 0,5 окладу ) кафедри економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту, 27 квітня 2017 року за власним бажанням, ст. 39 КЗпП України ( а.с. 51 ).

При цьому, матеріали справи на містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач, в зазначений період була відсутня на робочому місці і не виконувала свої функціональні обов'язки з поважних причин.

Окрім цього, на вимогу Апеляційного суду міста Києва відповідач надав рішення №39 профспілкового комітету від 18 вересня 2018 року про надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 191 ).

Таким чином, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, вірно зазначив, що ОСОБА_1 в названі дні, в період з 04 квітня по 28 квітня 2017 року, вчинила прогул без поважних причин, у зв'язку з чим була обґрунтовано звільнена з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 36, 40, 43-1, 147 КЗпП України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 40, 43, 47, 116, 235, 240 КЗпП України, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги та спростовуються зазначеними доказами по справі.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, чинним законодавством не передбачено порядку зміни дати звільнення працівника, запис про звільнення здійснений в трудовій книжці саме 12 травня 2017 року, розрахунок проведено з урахуванням того, що останнім робочим днем є 12 травня 2017 року, повідомлення про звільнення, надіслане поштою, датоване 12 травня 2017 року, відповідач не встановлював причин відсутності позивача на роботі з 10-12 травня 2017 року, суд повинен встановити, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим органом без звернення до профспілкового органу, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, також не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Твердження апелянта про те, що її звільнення проведено власником або уповноваженим органом без звернення до профспілкового органу, на переконання апеляційного суду, не може слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки в установленому законом порядку, на підставі ч. 9 ст. 43 КЗпП України, апеляційним судом отримано погодження профспілкового органу на звільнення позивача за вказаними у наказі обставинам.

Наявний у справі листок непрацездатності, з точки зору суду другої інстанції, також не слугує підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог, оскільки наказом відповідача від 30 серпня 2017 року ( а.с. 51 ) внесені відповідні зміни до наказу, зокрема, змінена дата звільнення на 15 травня 2017 року і в цей день позивач не знаходилась на лікарняному.

При цьому, доказів на спростування його ( наказу ) правомірності матеріали справи не містять і таких не надала суду позивач.

Окрім іншого, при апеляційному розгляді справи вона не спростовувала правомірність його видачі та не виявила бажання звернутись в судовому порядку з відповідними вимогами з цього приводу.

Разом з тим, доводи відзивів Національного авіаційного університету та т.в.о ректора Національного авіаційного університету( а.с. 154-157, 172-175 ), зокрема, про те, що позивач була звільнена у день, коли вона не перебувала в період тимчасової непрацездатності, ОСОБА_1 було звільнено за прогули без поважної причини, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, спростовують відповідні доводи апеляційної скарги.

І, насамкінець, звільнення з роботи за сумісництвом з посади асистента ( 0,5 окладу ) кафедри економіки Навчально-наукового інституту економіки та менеджменту за власним бажання на підставі ст. 39 КЗпП України апелянт не оскаржила і наявні у справі докази, з точки зору суду другої інстанції, не спростовують правомірність оспорюваного наказу і в цій частині.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету, третя особа - ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Л.А. Волохов

Я.С. Мельник